‎UN SERIAL NETFLIX
‎VISUL PISICILOR
‎Hai la culcare, dragule!
‎Vin imediat. Pun pisicuța în coș.
‎Lasă ușa deschisă, ‎să poată merge la litieră.
‎Noapte bună, pufoaso!
‎E în seara asta. Vii?
‎Ar trebui să fie distractiv.
‎Nu pot să ies. Toate deschizăturile ‎din perete sunt închise.
‎Nu toate.
‎Acolo sus, o gaură transparentă ‎e parțial deschisă. Poți ieși pe acolo.
‎Mai repede, micuțo! Nu vrem să ratăm asta.
‎Bună săritură! ‎Dar mai ai de lucru la aterizare.
‎Hai! Noaptea nu ne așteaptă.
‎Cum o să fie?
‎Cine știe? Habar n-am.
‎Bun venit, călători prin noapte!
‎Bună! Mergem s-o vedem.
‎Și eu.
‎Deși nu prea văd rostul.
‎Atunci, de ce ai venit?
‎Poate că din curiozitate.
‎Vreau să aud ce are de spus.
‎Ca noi toți, copilă.
‎Unde e?
‎Surori, frați, spor la vânătoare!
‎Unii veniți de departe ‎ca să-mi ascultați mesajul.
‎V-ați părăsit locurile calde și comode. ‎Sper că, după ce termin,
‎o să-mi împărtășiți toți visul.
‎N-am fost mereu așa cum mă vedeți azi.
‎Cândva, ca mulți dintre voi, ‎am trăit în lumea lor.
‎Ca și voi, m-am amăgit singură.
‎M-au hrănit și mi-au oferit confort. ‎M-au slujit.
‎Nu voiau în schimb decât afecțiune.
‎Cereau foarte puțin.
‎Era puternic și rapid.
‎Avea gheare și colți ‎ascuțiți ca frigul iernii.
‎L-am ales ca iubit.
‎Nu l-am mai văzut după aceea, ‎dar nu l-am uitat.
‎Nu mi-o aminteam pe mama, ‎dar am jurat că eu o să fiu altfel.
‎Aveam să-i învăț să se spele, ‎să pândească, să vâneze.
‎Știai că e în călduri.
‎De ce n-ai ținut-o în casă?
‎Mi se par drăguți.
‎Drăguți? Ea e un exemplar pur-sânge ‎cu nuanțe albastre.
‎Ăștia sunt corcituri. Nu valorează nimic.
‎- Ce o să faci cu ei? ‎- Nu-ți face griji.
‎O rezolv eu.
‎Paul!
‎Îi simțeam de departe, în întuneric, ‎când apa rece îi înghițea.
‎Am simțit cum se zbăteau ‎și se agățau orbește.
‎Am simțit cum mă strigau speriați.
‎Apoi… au murit.
‎Pentru numele lui Dumnezeu, ‎n-are cum să înțeleagă.
‎Uită-te la ea. Probabil că e ușurată.
‎Cine ar vrea patru țânci care urlă?
‎Probabil că ai dreptate.
‎Dar mă simt vinovată.
‎Mi-am dat seama că mă mințisem singură. ‎Noi eram supusele.
‎Nu puteam spune că suntem libere ‎cât trăiam alături de oameni.
‎Așa că m-am rugat.
‎M-am rugat întunericului și nopții.
‎M-am rugat Regelui Pisicilor,
‎cel care umblă printre noi ‎fără să-l cunoaștem.
‎Și… am visat.
‎De ce ai venit aici, pisicuțo? ‎În mijlocul Visării.
‎N-ai ce căuta aici.
‎Am venit pentru dreptate.
‎Pentru revelații. Pentru înțelepciune.
‎Dreptatea e o iluzie.
‎Nici înțelepciune n-o să găsești aici.
‎Dar revelațiile… ‎Asta e specialitatea Visului,
‎dacă ai inima puternică și nu te temi.
‎Nu mă tem de nimic.
‎E o peșteră în munți. ‎O să-l găsești acolo.
‎Dar drumul e dificil.
‎O pisicuță ar putea să aibă de suferit ‎dacă se abate de la calea dreaptă.
‎Pisicile își croiesc propria cale.
‎Am trecut prin Pădurea Fantomelor, ‎unde cei morți și pierduți îmi șopteau.
‎Mi-am auzit copiii strigându-mă.
‎Dar am mers mai departe.
‎Am trecut prin Locurile Reci,
‎unde fiecare pas era dureros ‎și fiecare mișcare, un chin.
‎Am trecut prin Udătură, care mi-a amorțit ‎lăbuțele și mi-a îmbibat blana.
‎Dar tot am mers mai departe.
‎Am trecut prin Întuneric și prin pustiu,
‎unde mi-a fost luat tot ce aveam.
‎Tot ce mă definește.
‎Chiar și când nu mai știam de ce o fac, ‎am mers mai departe.
‎După o vreme, am redevenit eu însămi ‎și am ajuns la poalele muntelui.
‎Am venit să-l văd pe Motanul Viselor.
‎De ce te-am primi?
‎De ce să fie tulburat pentru una ca tine?
‎O grămăjoară de blană și oase. ‎Abia dacă-i poți spune pisică.
‎Am venit de prea departe ‎ca să fiu refuzată.
‎Vorbesc doar cu cel ‎pe care am venit să-l văd.
‎Sunt pisică. Nu accept sfatul nimănui.
‎Intră, mândră pisică!
‎Dar te avertizez.
‎Visele au un preț.
‎Și am mers mai departe.
‎Am venit.
‎Cine ești?
‎O pisică. O rătăcitoare prin noapte.
‎O cioară moartă m-a trimis aici ‎pentru o revelație.
‎Vreau să știu ‎de ce au putut să-mi ia copiii.
‎De ce trăim așa?
‎Nu înțeleg.
‎O pisică poate să privească un rege, ‎se spune.
‎Privește-mă în ochi, surioară!
‎Și în ochii lui am văzut tot.
‎Am văzut adevărul. Adevărul nostru.
‎Și mi-a depășit orice imaginație.
‎Cu mulți ani în urmă, ‎pisicile stăpâneau lumea.
‎Eram mai mari atunci. ‎Totul ne era pus la dispoziție.
‎Oamenii erau făpturi mărunte, ‎nu mai mari decât suntem noi acum.
‎Ne îngrijeau și ne hrăneau.
‎Când era lună plină, îi vânam.
‎Era o plăcere mai mare ‎și decât să prinzi păsări.
‎Am văzut în ochii lui bucuria acelor zile,
‎jocul de-a pisica și omul.
‎Apoi, unul dintre oameni s-a ridicat ‎dintre ei,
‎inspirat de un vis pe care li l-a spus.
‎Visele modelează lumea.
‎Visele recreează lumea în fiecare noapte.
‎Nu visați lumea așa cum e acum.
‎Visați o lume nouă.
‎Una în care nu mai suntem vânați, ‎nu mai suntem prada.
‎O lume pe care o stăpânim.
‎Dacă o visăm destui, o să se întâmple. ‎Visele modelează lumea.
‎S-a dus vestea între oameni, ‎dar, o vreme, nu s-a întâmplat nimic.
‎Însă, într-o noapte, ‎destui dintre ei au visat.
‎Nu erau mulți, poate o mie, nu mai mult.
‎Au visat.
‎A doua zi, lucrurile s-au schimbat.
‎Noi eram prada lor, a câinilor, ‎a mașinilor lor metalice.
‎Noi eram minuscule, ei erau imenși.
‎Ei au schimbat lumea? ‎Ei au făcut-o cum e acum?
‎Nu tocmai.
‎Au visat lumea, ‎astfel că a fost mereu cum e acum.
‎N-a existat nicio lume a pisicilor.
‎Au schimbat-o de la începutul timpurilor ‎și până la finalul lor.
‎Așa a fost mereu.
‎Acum înțelegi?
‎Da, înțeleg.
‎Atunci, știi ce ai de făcut. ‎Ce povară porți.
‎Ești destul de puternică?
‎Da…
‎Sper.
‎Atunci, trezește-te, copilă! ‎Cu binecuvântarea mea.
‎Văzusem partea fragilă a ce îmi arătase.
‎Am plecat în acea noapte ‎să răspândesc vestea.
‎Și acum merg din loc în loc.
‎Am predicat pisicilor sălbăticite, ‎în locuri pustii,
‎strigându-mi mesajul către stele.
‎L-am șoptit pisicilor de pe alei.
‎Oriunde m-am dus, mesajul e același.
‎Visați!
‎Dacă visăm destule, doar o mie, putem visa ‎o lume în care pisicile nu suferă,
‎în care pisoii nu mor singuri, înghețați.
‎În care toate pisicile ‎sunt reginele și regii lumii.
‎Ăsta e mesajul meu.
‎Și o să tot umblu și o să-l repet până mor
‎sau până când o mie de pisici mă aud, ‎mă cred și visează.
‎Și ne întoarcem în paradis.
‎Stăpână?
‎Eu cred.
‎Atunci, avem speranțe, copilă.
‎Măcar m-a amuzat, trebuie să recunosc.
‎Crezi că o să fie cum a zis ea?
‎Aș vrea să văd pe oricine, ‎profet, zeu sau rege,
‎convingând o mie de pisici ‎să facă ceva în același timp.
‎O să răsară soarele în curând.
‎Hai acasă, micuțo!
‎Uite, încă doarme.
‎Cred că visează.
‎Oare ce visează pisicile?
‎După cum se mișcă, ‎probabil că vânează ceva.
‎Uită-te la ea! Nu e drăguță?
‎Ba da. E foarte drăguță.
‎CALIOPE
‎Nu poți obliga un personaj să facă ceva
‎doar fiindcă ți-e mai ușor ție, ‎ca scriitor.
‎Personajul trebuie să primeze.
‎Restul vine de la sine.
‎CONTROLAREA NARAȚIUNII
‎Fiecare întorsătură, fiecare replică.
‎Fiecare… tăcere grea, profundă.
‎Întrebări?
‎Da.
‎Ne puteți spune ‎care e procesul dv. de scriere?
‎Aveți vreun sfat ‎pentru cei aflați la început,
‎cărora le e greu ‎să nu urască absolut tot ce scriu?
‎Din păcate, fac asta de multă vreme și…
‎nu devine mai ușor.
‎Dar încercați să nu vă descurajați ‎când e greu.
‎Romanul meu de debut ‎a fost respins de șapte editori
‎înainte să devină bestseller.
‎Asta e tot pe ziua de azi.
‎Nu uitați de temă, același eveniment
‎povestit din două perspective ‎extrem de diferite.
‎L-ai luat?
‎N-a fost ușor, dar…
‎da.
‎E…
‎E perfect. Mulțumesc.
‎Cu plăcere.
‎Mi se pare admirabil
‎ce eforturi face un scriitor ca dv. ‎pentru documentare.
‎E util să cunoști un viitor doctor.
‎De fapt, voiam să fiu scriitoare,
‎dar părinții mei au insistat ‎să am o carieră de rezervă.
‎Mai scriu când am timp, dar…
‎Părinții tăi sunt înțelepți.
‎Ți-e mai bine așa. Crede-mă.
‎Cât îți datorez?
‎- Nimic. ‎- Termină! Nora…
‎Serios.
‎Probabil că ar fi fost incinerat.
‎Dar nu spuneți nimănui de unde-l aveți.
‎N-o să spun, promit.
‎Și… dacă nu vă supărați.
‎Îmi dați un autograf?
‎CABARETUL DOCTORULUI CALIGARI
‎Sigur că da.
‎Știți când o să se lanseze noua carte?
‎Nu. Dar sigur te trec la mulțumiri.
‎E o continuare?
‎Sau ceva nou?
‎Nu pot să-ți dezvălui.
‎Cine e?
‎Richard Madoc, îl caut pe Erasmus Fry.
‎Vin imediat.
‎Ești singur?
‎Da. Îl am.
‎Atunci, intră, dragul meu!
‎Ce faci, Richard?
‎Ai scris ceva profund și provocator ‎în ultimul timp?
‎Știți bine că nu.
‎Nu.
‎N-am mai scris nimic de un an. ‎Nimic ce să nu fi aruncat.
‎Atunci, îți sugerez să iei loc, ‎să bei ceva
‎și să-mi arăți cadoul. ‎Nu neapărat în ordinea asta.
‎Da.
‎Bravo, dragul meu!
‎Un bezoar trichinos autentic.
‎Știi ce e?
‎În general, ‎e scos din stomacurile tinerelor
‎care au obiceiul ‎de a-și înghiți propriul păr.
‎Se numește sindromul Rapunzel.
‎Pe vremuri se credea ‎că bezoarele au puteri mistice.
‎Că te pot vindeca de otrăvire și de boală.
‎Eduard al IV-lea a supraviețuit ‎unei răni otrăvite
‎doar pentru că a avut un bezoar.
‎Da, îmi dau seama, iar țin prelegeri.
‎Un scriitor bătrân care n-are cu cine ‎vorbi se îndrăgostește de propriul glas.
‎Probabil că acum vrei ‎să-ți primești cadoul.
‎Aveam 27 de ani, vizitam muntele Helicon.
‎Mă documentam pentru alt roman ‎pe care aveam să-l abandonez.
‎Acesta era plin de mitologie greacă.
‎În timp ce eram acolo, ‎am găsit o bogăție de texte străvechi
‎despre muze și despre cum să le controlezi
‎folosind moli, usturoi-de-vrăjitor ‎și anumite ritualuri uitate.
‎Partea cea mai grea a fost ‎s-o aduc în Anglia.
‎Iat-o!
‎Ce vrei de la mine, Erasmus?
‎Să te distrez?
‎Bărbatul ăsta e publicul nostru?
‎E Richard Madoc. E romancier.
‎De fapt, ‎a scris un prim roman de mare succes.
‎Dar acum e incapabil să mai scrie altceva.
‎Richard, ea e Caliope, ‎cea mai tânără dintre cele nouă surori.
‎A fost muza lui Homer. Ar trebui ‎să fie destul de bună și pentru tine.
‎Caliope, te dau lui Richard.
‎Acum îi aparții.
‎Ai spus că o să mă eliberezi ‎înainte să mori.
‎„Nu te încrede în prinți”, draga mea.
‎Nici într-un scriitor bătrân ‎care nu obișnuiește
‎să-și respecte cuvântul.
‎Dar mi-ai promis.
‎Scriitorii sunt mincinoși, draga mea.
‎Trebuie să-ți fi dat seama până acum.
‎Nu-ți face griji, nu poate fugi.
‎E legată de tine, ‎cum a fost cândva legată de mine.
‎Și de ce o țineați încuiată?
‎Pentru că nu suportam să mă uit
‎la fața aia bosumflată și nervoasă ‎toată ziua.
‎Și n-o să poți nici tu, te asigur.
‎Nu știu dacă pot să fac asta.
‎Sigur că poți, dragul meu.
‎Se spune că muzele trebuie cucerite.
‎Eu am descoperit ‎că forța e mult mai eficientă.
‎Nu te lăsa păcălit. Nu e om.
‎Are mii de ani. Pentru asta a fost creată.
‎Țelul ei e să inspire oameni ca noi.
‎Doar ea mi-a dat celebritate,
‎glorie, romane, poezii, piese de teatru.
‎O să vezi.
‎Dacă e adevărat, de ce…
‎Vremea mea a trecut. ‎Marile mele creații nu se mai tipăresc.
‎Nici cele inspirate de muză.
‎Nimeni nu-l mai citește pe Erasmus Fry.
‎Ia-ți văcuța, Richard! ‎Nu vreau să vă mai văd pe niciunul.
‎Dar, dacă simți vreodată ‎un dram de recunoștință,
‎convinge-ți editorul să retipărească ‎Vine o lumânare.
‎Eram foarte mândru de cartea asta.
‎Am…
‎Am nevoie de timp, ‎să mă gândesc la ce e de făcut.
‎La ce să te gândești?
‎Sunt zeiță.
‎Fiica lui Zeus.
‎Nu sunt un obiect
‎pe care să-l deții și să-l dai la schimb.
‎Trebuie să mă eliberezi.
‎- Ajunge să spui cuvintele. ‎- O s-o fac. Promit.
‎Dar…
‎Crezi că poți să mă ajuți mai întâi?
‎Să mă inspiri?
‎Doar pentru o carte, apoi te eliberez.
‎Jur!
‎„Scriitorii mint.”
‎Nu toți.
‎Doar o carte.
‎Te rog!
‎Eu aleg cu cine îmi împart harurile.
‎Poate că amândoi trebuie să ne mai gândim.
‎TITLUL URMEAZĂ A FI STABILIT ‎UN ROMAN DE RICHARD MADOC
‎O CONTINUARE LA CABARET?
‎CABARETUL D-RULUI CALIGARI
‎@RICMADOC UNDE-I AL DOILEA ROMAN?
‎La graniță, fix acolo unde nu ești ‎nici într-un loc, nici în altul,
‎sunt într-o zonă cenușie, ‎unde nimic nu era limpede.
‎Nimeni nu se auzea limpede.
‎Nu ne puteam exprima, amestecam cuvintele.
‎Nu puteam spune cu precizie ce a făcut ‎de ni se părea atât de grav.
‎Da, Bob te crede nebun.
‎Vrei să mă cucerești cu cadouri?
‎Nu așa se face?
‎Cred că știi cum se face.
‎Un artist se roagă muzelor.
‎Jură să le slujească și să le fie devotat,
‎în schimbul inspirației divine.
‎Un artist nu ține o muză ‎împotriva voinței ei.
‎I-ai dat lui Fry ce și-a dorit.
‎Ba nu.
‎A luat cu forța de la mine.
‎Mă întorsesem pe muntele Helicon.
‎La izvoarele sacre.
‎Am întins pergamentul pe mal ‎și mă îmbăiam, ca întotdeauna.
‎El l-a găsit acolo.
‎L-a citit
‎și a spus…
‎„Caliope, sunt stăpânul tău.”
‎Și mi-a ars pergamentul, ‎legându-mă astfel de el și acum de tine.
‎Dacă ai rosti cuvintele, ‎aș fi la fel de liberă ca și tine.
‎Crezi că sunt liber?
‎Am primit avansul pentru cartea asta ‎acum doi ani.
‎Nici nu m-am apucat de ea.
‎Nici măcar nu știu despre ce e.
‎Mă înec, Caliope.
‎Te rog!
‎Te implor!
‎Mai roagă-mă… când o să fiu liberă.
‎Sper că scrii.
‎Aș scrie, ‎dacă nu m-ai suna să mă hărțuiești.
‎Editorii tăi m-au sunat ‎să mă hărțuiască pe mine.
‎Vor cartea imediat.
‎Mai lasă-mă două săptămâni.
‎Ricky, ai întârziat nouă luni.
‎Ai încălcat…
‎Nu știu ce vor de la mine. ‎Treburile astea durează.
‎Ricky, ai avut destul timp.
‎Nu te-ai grăbit. Și le-ai luat banii.
‎Știu.
‎Trebuie să le dai ceva…
‎Orice, un capitol. ‎Altfel, anulează contractul
‎- …și-ți cer banii înapoi. ‎- Dar…
‎Și eu n-o să te pot ajuta,
‎fiindcă n-o să-mi mai fii client.
‎Ai înțeles?
‎Nu te lăsa păcălit. Nu e om.
‎Are mii de ani. Pentru asta a fost creată.
‎Țelul ei e să inspire oameni ca noi.
‎Rick? Spune ceva, să știu că ai înțeles.
‎Înțeleg.
‎O să-ți trimit ceva.
‎Caliope.
‎Îndrăgite doamne,
‎mamă a Camenaelor, ascultați-mi ruga!
‎Sunt eu, fiica voastră,
‎Caliope, și vă cer ‎să mă salvați din locul ăsta.
‎Doamne ale meditației, ‎aducerii aminte și cântului,
‎ascultați-mă!
‎Bine. Ajunge, glas frumos!
‎Îți știm durerea, dar nu te putem ajuta.
‎Ai fost răpită de pe Helicon, ‎conform Misterelor.
‎Ești legată prin lege.
‎Dar nu e drept, mamelor.
‎Nu puteți face nimic?
‎Nu intervine nimeni în numele meu?
‎Puțini dintre vechii zei sunt dispuși
‎sau capabili să intervină ‎în treburile muritorilor, Caliope.
‎Mulți zei au murit, fiica mea. ‎Doar Nesfârșiții sunt veșnici.
‎Chiar și ei au probleme în ultimul timp.
‎Dar… orice picătură e de folos,
‎cum a spus bătrâna când se pișa în mare.
‎Nesfârșiții. E o idee.
‎Doar Regele Viselor și Caliope ‎au fost apropiați la un moment dat.
‎Nu pentru multă vreme. Nu uita, soră-sine, ‎nu s-au despărțit prieteni.
‎Chiar și așa.
‎Ea i-a făcut un copil.
‎Băiețelul care s-a dus în Hades ‎pentru iubita lui și a murit în Tracia,
‎făcut bucăți pentru sacrilegiul lui.
‎Și el avea un glas frumos.
‎Orfeu.
‎Regele Viselor n-o să mă ajute.
‎Nu după ce i-am făcut.
‎Mă urăște, iar eu îl disprețuiesc.
‎Nu i-aș accepta ajutorul.
‎Copilă toantă!
‎Oniros nu te-ar putea ajuta ‎nici dacă ar vrea,
‎lucru puțin probabil.
‎Ca și tine, fostul tău soț a fost capturat ‎de muritori.
‎E întemnițat sub pământ.
‎Și tărâmul ăsta e măcinat ‎de boala somnului.
‎Iar Visele și Coșmarurile stârnesc haos.
‎Îmi pare rău, micuțo.
‎Nu.
‎Rugăciunile ți-au fost irosite.
‎Nu putem să te ajutăm.
‎Vă rog!
‎Nu-ți rămâne decât să speri.
‎Vă rog, nu mă părăsiți aici!
‎Vă implor.
‎A început o bătălie a ofertelor.
‎Toate studiourile vor să lucreze cu el.
‎…ȘI IUBIREA MI-A DAT LUMINĂ
‎Film, televiziune, streaming.
‎Care e favoritul?
‎Cine-i permite să scrie și să regizeze.
‎Nici pe Jo Rowling n-au lăsat-o ‎să scrie și să regizeze.
‎Jo Rowling are nevoie de un nou impresar. ‎Să mă sune.
‎N-o să înțeleg cum de o operă de ficțiune
‎a fost nominalizată, ‎darămite să fie favorită.
‎Comitetul spune că noua carte ‎a lui Madoc iese din granițele genului.
‎Ai citit-o?
‎Sigur că nu.
‎Eu am citit-o. Parcă e scrisă de alt om.
‎E o carte superbă.
‎Remarcabilă.
‎Bogăția materialului…
‎Da, dar de ce și-a schimbat numele?
‎- Cum adică? ‎- Ric fără „K”, nu Richard.
‎Cred că e legat de tema reinventării ‎din roman.
‎Cred că e legat ‎de prețiozitatea autorului.
‎Unde rămăseserăm?
‎Spuneam cât de mult mi-a plăcut ‎caracterizarea lui Aileen.
‎Nu sunt destule personaje feminine ‎puternice în ficțiune.
‎Nici în cea scrisă de femei.
‎De acord.
‎Știu că e la modă acum
‎să spui că doar femeile pot descrie ‎autentic experiența feminină,
‎dar… ei bine…
‎Mă consider un scriitor feminist.
‎Și de unde vine vocea aceasta?
‎Vocea feminină?
‎De la femeile din viața mea.
‎O să fac filmul în Los Angeles.
‎Studioul a închiriat un avion privat.
‎O să fie ușor să te introducem în țară.
‎Cine știe?
‎PIETRELE VULTURULUI
‎Poate hotărâm să rămânem în LA.
‎Poate „hotărâm”?
‎Nu poți să te bucuri de succesul nostru?
‎Nici măcar o secundă?
‎Spunem povești care impresionează ‎și inspiră oamenii.
‎Nu pentru asta au fost făcute muzele?
‎Eu și surorile mele zeițe ne-am născut. ‎Nu am fost făcute.
‎Scuze. E Larry.
‎Ai vorbit cu studioul?
‎FRUMOASA ADORMITĂ SE TREZEȘTE
‎Nu, vreau să garanteze de la început
‎că distribuția și echipa sunt alcătuite ‎în proporție de minimum 50% din femei
‎și oameni de culoare.
‎Și să facem totul public,
‎ca să nu se răzgândească ‎atunci când fac angajări.
‎Cum stăm cu banii?
‎Îți bați joc de mine?
‎Nu.
‎Oniros, te rog să mă asculți
‎și să-mi vii în ajutor ‎când îți rostesc numele.
‎Morfeu?
‎Ce înseamnă asta?
‎E numele Zeului Viselor.
‎Îi scrii o scrisoare?
‎Cam așa ceva.
‎Îmi aparții.
‎Prin lege.
‎Zeul Viselor nu te poate salva.
‎Mulțumesc că-mi acorzi interviul ‎la tine acasă.
‎Mulțumesc că faci publicitate noii cărți.
‎Pentru început, vreau să te întreb ‎de influențele literare formative.
‎N-aș fi fost scriitor
‎dacă nu aș fi citit Shirley Jackson,
‎Margaret Atwood și Octavia E. Butler.
‎Când am citit ‎Pietrele vulturului, ‎mi-am amintit
‎de regretatul Erasmus Fry.
‎Scuze, ai spus „regretatul” Erasmus Fry?
‎A…
‎A murit?
‎Vara trecută. Îl cunoșteai?
‎Nu-l cunoșteam. Dar…
‎Ne-am întâlnit de vreo două ori.
‎A vorbit frumos despre opera mea.
‎Cred că avea aproape 90 de ani. A…
‎A murit de bătrânețe?
‎Nu.
‎S-a otrăvit.
‎Se pare că înainte de asta ‎i-a scris fostului său editor,
‎implorându-l să-i republice o carte.
‎Vine lumânarea,‎ probabil.
‎Așa cred. De unde știi?
‎Era cartea mea preferată în copilărie.
‎Era emoționantă, sinceră și…
‎bizară.
‎Bietul de el!
‎E păcat că oamenii nu-l mai citeau. ‎Cărțile lui nu mai erau la modă.
‎Dar tu n-o să ai problema asta. ‎Ești Richard Madoc.
‎Scuze. Ric Madoc.
‎Bun… Următoarea întrebare.
‎Ai venit.
‎M-ai strigat.
‎Am aflat că ai fost întemnițat, ‎ca și mine.
‎Nu ca tine.
‎Suferința mea nici nu se compara cu a ta.
‎Nu spune asta!
‎Compararea suferințelor doar le adâncește.
‎M-a durut să aflu de nefericirea ta.
‎Mă bucur că ești liber.
‎Ești silită de legi să stai aici.
‎Știu că nu mă poți elibera.
‎Doar el poate face asta,
‎dar ai putea… să-l inspiri.
‎Să-mi dea drumul.
‎O să fac asta… și mai mult de atât.
‎Visule…
‎Trebuie să fie pedepsit.
‎Cum? Ce pedeapsă ar fi suficientă?
‎Nici măcar moartea lui nu mi-ar reda ‎ce mi-a luat.
‎E un nimic.
‎E doar un om.
‎Nu-i pot permite să scape.
‎De ce? Pentru că am fost cândva a ta?
‎Pentru că te-a rănit.
‎Ultima oară când te-am văzut, ‎ai spus că n-o să mai vorbești cu mine.
‎Îmi pare rău, dar…
‎N-am știut la cine să apelez.
‎Ai înțeles greșit.
‎Când te-am auzit strigându-mă, ‎chiar și după atâta timp…
‎Dă-mi voie să te ajut.
‎Te rog!
‎Îți datorez măcar atât.
‎Ce o să faci cu el?
‎Ce… Cine dracu' ești?
‎- Pleacă din casa mea! ‎- Taci.
‎Ții aici o femeie împotriva voinței ei.
‎Am venit să-ți cer s-o eliberezi.
‎Ai înnebunit?
‎Nu e nimeni. Chem poliția. Știi cine sunt?
‎Știu foarte bine cine și ce ești, ‎Richard Madoc.
‎Chemi poliția?
‎Nu, nu apelez la agenții umane.
‎Elibereaz-o!
‎Nu înțelegi, am nevoie de ea.
‎Fără ea, n-aș putea scrie, n-aș avea idei.
‎- Am bani. ‎- Ține-ți gura!
‎A fost prizonieră mai mult de 60 de ani.
‎Înjosită, agresată, pângărită.
‎Și tu nu o eliberezi ‎pentru că ai nevoie de idei?
‎Dacă idei îți trebuie, o să le primești
‎din plin.
‎Ce mi-ai făcut?
‎Îmi provoci coșmaruri acum?
‎Spune!
‎Nu ți-am făcut nimic, Richard Madoc.
‎L-ai cunoscut pe Morfeu,
‎căruia romanii îi spuneau ‎Zămislitorul Formei.
‎Mi-a fost cândva soț.
‎Și tatăl fiului meu.
‎Nu știam că ai un fiu.
‎Nu știi nimic despre mine.
‎Dar e prea târziu ‎ca să-ți mai bați capul cu asta.
‎„Și în întuneric
‎se gândi la povestea fiecărei stele,
‎ca niște licurici.
‎Pâlpâiau… și se stingeau… în noapte.”
‎PIETRELE VULTURULUI
‎Întrebări?
‎Tânăra din rândul trei.
‎Opera dv. acoperă multe genuri,
‎multe lumi, multe tipuri de personaje.
‎Pot să vă întreb ‎de unde vă vine inspirația?
‎Pentru mine… ‎ideile nu vin de undeva anume.
‎Sunt permanent în jurul nostru.
‎Aș putea scrie un roman a cărui acțiune ‎se desfășoară la… o lectură de carte.
‎Unde… s-ar întâmplat ceva ‎cu lumea exterioară,
‎un dezastru, ‎dar publicul ar fi în siguranță…
‎câtă vreme autorul citește.
‎Mulțumesc.
‎Sau… o poveste despre frăția criticilor.
‎Un grup întunecat, legat prin ritualuri ‎profane și jurăminte de sânge.
‎Ca să distrugă un autor,
‎ei sacrifică un copil ‎și organizează o ceremonie.
‎Sau un oraș ‎unde străzile sunt pavate cu timp.
‎Un tren plin de femei mute, ‎condus de un orb.
‎Capete făcute din lumină… Scuze.
‎Scuzați-mă.
‎Un peștișor-vârcolac care se transformă ‎în lup când e lună plină.
‎Un bărbat care moștenește un abonament ‎la Biblioteca din Alexandria.
‎Două bătrâne și o nevăstuică în vacanță.
‎O sextină despre tăcere,
‎folosind cuvintele… întunecat, zdrențăros,
‎niciodată, țipăt, foc, sărut…
‎Un bătrân care ține universul ‎într-un borcan de gem.
‎Un bărbat îndrăgostit de o păpușă.
‎Dle Madoc, sunt Nora. ‎Ce ați pățit la mâini?
‎Doamne, am atâtea idei!
‎N-aveam pix sau hârtie, ‎așa că mi-am folosit mâinile.
‎Am spus că am nevoie de idei, ‎dar îmi vin prea repede.
‎Să-l ducem la spital!
‎Nu! Te rog, du-te la mine acasă.
‎E o femeie într-o cameră de la etaj.
‎E încuiată acolo.
‎Spune-i că am eliberat-o ‎și poate să plece.
‎Nu înțeleg.
‎Ia cheile și elibereaz-o! ‎Forțeaz-o să plece!
‎Ți-am dat un autograf cândva, nu?
‎Te rog!
‎Bine, mă duc.
‎Vreau să se oprească!
‎Spune-i că-mi pare rău.
‎Relațiile magice și alchimice ‎sunt considerate o sectă.
‎Ne vedem la spital.
‎Apusul peste Partenon. ‎Supă din dinți de rechin.
‎O privighetoare, o tufă de trandafiri ‎și o zgardă neagră de cauciuc.
‎E cineva?
‎VINE O LUMÂNARE - ERASMUS FRY
‎S-a sfârșit.
‎Mulțumesc.
‎Doar am răspuns chemării tale.
‎Ce o să faci acum?
‎Cred că trebuie
‎să mă asigur ‎că nimeni n-o să mai pățească așa ceva.
‎Cum?
‎Nu știu.
‎Inspirând oamenii să-și dorească o soartă ‎mai bună pentru ei și pentru semeni.
‎Rescriind legile după care am fost prinsă.
‎Legi scrise demult, ‎fără contribuția mea și a surorilor mele.
‎O să fac și eu asta pe tărâmul meu.
‎Te-ai schimbat, Oniros.
‎Pe vremuri m-ai fi lăsat să putrezesc ‎fără să miști un deget.
‎Mă mai urăști… pentru că te-am părăsit?
‎- Pentru că te-am considerat vinovat? ‎- Nu.
‎Am învățat multe în ultimul timp și…
‎Nu contează.
‎Nu te urăsc.
‎Ar trebui să-l eliberezi pe muritor.
‎Mi-a redat libertatea
‎și, fără iertare, rănile nu se vindecă.
‎Îl ierți pentru ce ți-a făcut?
‎Nu iert ce a făcut,
‎dar trebuie să iert omul.
‎Nu pentru el.
‎Ci pentru mine.
‎Îl eliberezi?
‎Dacă asta-ți dorești…
‎asta o să fac.
‎M-am întors, dle Madoc. Cum vă simțiți?
‎Nu…
‎Nu mai știu. Încerc să gândesc.
‎Am făcut ce mi-ați cerut. Am fost la dv.
‎Am găsit doar o carte.
‎Mi-a spus ceva…
‎Zămislitorul Formelor.
‎Era un nume. L-a scris…
‎Ce n-aș da să-mi amintesc!
‎Brusc, mi-e foarte greu să gândesc.
‎Vreți să sun pe cineva?
‎S-a dus.
‎Am pierdut totul odată cu ea.
‎Ideile, poveștile.
‎Toate îi aparțineau.
‎Cui? Despre cine vorbiți?
‎N-am idee.
‎Nu am nicio idee.
‎Pot să te vizitez ‎pe Tărâmul Viselor cândva,
‎să vorbim despre fiul nostru…
‎și… să-l jelim așa cum se cuvine?
‎Poate că într-o zi, dar…
‎Înțeleg.
‎Mulțumesc, Oniros.
‎N-o să uit gestul tău.
‎Rămâi cu bine!
‎Soarta să-ți surâdă!
‎Rămas-bun, Caliope!
‎Subtitrarea: Robert Ciubotaru