Released on www.Danishbits.org
Vad är meningen med livet?
Är vi här av nån anledning?
Finns det ett syfte med nåt av det här?
Först hade jag ingen aning om vad som hände. Jag såg ingenting.
Det var varmt. Där var min mamma!
Varje dag hade jag roligt.
Var syftet att ha roligt? Hela syftet?
Nej, det kunde inte vara så enkelt.
Här är en.
Och sen var det slut.
Slut på det roliga.
Det kändes som ett väldigt kort liv.
För jag menar... Vad exakt hade jag gjort?
Jag lekte lite. Jag åt lite. Jag grävde i jorden.
Men när jag tänkte efter blev det inte särskilt mycket.
Jag var tillbaka! Och jag var valp igen.
Levande och redo att ställa de stora frågorna, gräva efter svar.
Släpp bara in mig där. Var är jag?
-Vad har ni mer? -Den här.
-Vad är det? -En röd retriever.
Fin hund. Bra ras. Lätt att dressera.
-Har ni nåt mindre? -Jag har några söta yorkiesar här.
Jag har en japansk chin. Pudel...
Titta på alla suveräna saker! Nån visste att jag skulle komma.
Jajamän.
Hey, titta där.
Vad har vi här?
Titta på den här lille krabaten. Han är säkert värd ett par dollar.
Ja, på knock i andra ronden. Jag förlorade allt.-Vänta här.
-Du bjuder den här gången. -Inte i dag, kompis.
Jag tänkte på mitt liv. Jag hade ännu så många frågor.
Men jag återkom till samma fråga. Hur kan jag få i mig lite vatten?
-Vill du ha en glass? -Ja.
-Vilken smak? -Mamma, jag hör nåt i bilen.
-Ethan! -Mamma, kom!
-Den ser så törstig ut. -Det är för varmt där inne.
-Jag kan inte öppna dörren. -Den är låst. Okej, akta dig.
Stackars liten. Stackars, stackars liten.
Hur mår du, killen? Bra?
Vad är det här? En pojke?
En pojke. Jag visste inte ens att det fanns nåt som heter pojkar.
Jag tror han överlever.
-Kan vi behålla honom? -Jag tror inte att pappa vill.
Jag beslutade där och då att absolut behålla den här pojken.
Pappa, kan vi behålla honom?
Vem ska ge honom mat? Vem ska tvätta honom?
-Jag gör allt, pappa. -Är du redo för det?
-Jag vet inte, du... -Han är en duktig kille.
Snälla! Han är en retriever. Han hämtar dina tofflor.
Och tidningen när det regnar. Allt du vill ha hämtat hämtar han.
Titta. -Hey, kom här! Vad gör du?
Ethan och jag sa att hunden blir hans ansvar.
-Snälla pappa! -Kom igen, han behöver en kompis.
Det som ni håller på med är oschysst spel, okej?
Ta ut honom. Jag vill prata med mamma i enrum.
Är du nervös? Var inte det. Det löser sig. Ja.
-De är smutsiga. Han tröttnar på den. -Kom igen nu, Jim.
Om han säger nej kan vi rymma och hitta en ny familj.
Ethan? Du har en hund.
Ja! Åh, jösses! Ja!
Herrejösses! Tack! -Kom!
Bailey. B-A-I-L-E-Y, tror jag.
Och jag heter Ethan. Jag är ägaren.
-Kan han stava mitt namn, tror du? -Det skulle jag tro, gubben.
Duktig kille.
Så där ja. Klar? Kom, Bailey.
Bailey, sitt. Sitt!
Rulla runt.
Spotta ut den där. Spotta ut.
Okej, kom här. Skaka tass.
Kom igen. Ja, duktig kille. Vänd dig om. Vänd dig.
Vad säger han? Det är för många ord. Jag gör det här nu.
-Men ett ord sas oftare än andra. -Bailey, Bailey, Bailey.
Snart förstod jag de viktiga orden.
Jag hade en pojke och han hette Ethan.
Jag fick ett namn. Mitt namn var Bailey, Bailey, Bailey, Bailey.
Jag lärde mig min plats i flocken. Mamma gillade mig.
Pappa gillade mig. Mycket.
Ursäkta mig. -Sluta med det där!
Den stackars katten ville bli hund. Inte mitt fel att det inte gick.
Ethan, det är dags att sova nu. Dags att släcka lampan, okej?
Okej, kom. Kom, kom, kom. Okej.
Nej, gör det inte, kapten. Vi ska banka lite vett i honom.
Pow! Tramp! Den kommer rakt mot oss! Hoppa för livet!
Ethan hittade alltid på kul lekar.
Väsnas under ett täcke? Genialt.
Varje kväll tänkte jag på hur lycklig jag var som hade en Ethan.
Och att jag inte var katt.
-Bailey, in i bilen! -Kom, killen!
När familjen ville ge mig nya lukter åkte vi en sväng i bilen.
Gräs, träd, padda, mossa, skunk.
Död skunk, damm, lera, get. Get!
Alla frågade sig samma sak: Varför kan inte allt lukta get?
Se vilka som kommer.
-Gissa vad vi har fått! -Vad har ni fått?
Kom, Bailey!
Jösses. En valp!
Ibland kändes det meningslöst att försöka förstå livet.
Det var kanske bättre att bara verkligen njuta av livet.
Vart har alla tagit vägen? Var är alla höns?
Bailey, Bailey, Bailey!
Ethan, Ethan, Ethan!
Av nån anledning ville de inte dela den här bollen med mig.
Alla vet ju att alla bollspel bara blir bättre med en hund.
Men det var nåt skumt med den här bollen.
En skatt.
Åh nej...!
Det här är livet.
-Nån mer? Jim, ditt kaffe. -Tack.
-Då sitter vi här. -Ja. Smaklig måltid.
Jag gillade de gamla människorna. De förstod mig.
Kan du sluta mata hunden? Vi försöker träna honom.
-Du ertappade mig. Förlåt. -Kan du skicka marmeladen?
När jag inte tänkte på mat vandrade mina tankar.
Varför är jag här? Vad är syftet?
Ja, fortsätt klia. Och kan det finnas mer bacon?
Se på hans tallrik.-Som du äter så blir du större än oss alla ihop.
Om det finns en värld att växa i. Ryssarna placerar robotar på Kuba.
-Måste du prata om det nu? -Nej.
Du skulle få nytt kontorsjobb. Varför sa du inget?
-Det blev inget av det. -De vill ha kvar sin stjärnsäljare.
-Jag fick jobbet som ingen vill ha. -Jim. Måste du?
-Vi är tre sekunder från undergången. -Får jag och Bailey gå från bordet?
Visst.
Ethan var ledsen. Jag visste inte varför.
Bailey! Kapten Amerika-minns du? Han hade fixat bomben på en sekund.
Pow!
Du gillar det, va?
Kom igen! Kom igen!
Okej, Bailey. Ta den, killen!
Kom igen! Kom igen nu!
Vart tog den vägen? Vart tog den vägen?
Ta den, killen! Ta den!
Vi lekte med bollen resten av dan. Ethan älskade det.
Pappa! Titta nu! Se vad han kan.
Okej, Bailey. Klar? Stanna.
Och...okej. Nu, Bailey!
-Jättebra, kompis. -Tack, pappa.
Ja då! Ja.
När det blev kallare ute åkte vi hem.
Varje morgon tog en stor gul låda med hjul Ethan ifrån mig.
När mamma också lämnade huset så kände jag mig ensam.
Och hungrig.
Och uttråkad.
De lämnade åtminstone katten. Jag gav honom hans hundlektioner.
Så mycket att lära... Nej, hundar gömmer sig inte under kuddar.
Kom igen! Kom igen, nosa på mig! Nosa på mig!
Du kan ju ingenting.
Wow! Du harklar dig ofta.
Bailey, nej.
-Hej, pappa. -Elizabeth?
Elizabeth!
Hallå?
Hey! Det där är min toffla! Bailey! Kom tillbaka. Bailey, nej!
Bailey? Kom hit. Kom hit. Kom hit. Kom hit!
När pappa var på rätt humör var han jätterolig att leka med.
Den är inte din, Bailey! Den är min! Du följer med här. Kom nu!
Ethan, min chef kommer i kväll och får inte se mitt kontor så här.
Förstår du? Du måste tala om för hunden vem som är boss.
Här, ta honom. Ta honom! Och säg: Jag är bossen!
Du måste visa honom vem som är boss. Allt ska dit där det hör hemma.
Kontoret ska vara prydligt och fint. Förstår du?
-Förstår du? Förstår du?! -Ja.
Allt ska vara som jag vill ha det.
Fint och prydligt. Varför? För att jag är bossen.
Jag är bossmannen. Och du är bosshunden.
Bosshund.
Bosshund. Bosshund!
Ethan! Kom igen. Våra gäster kommer när som helst.
Jim! Kan du hjälpa mig? Jag kan inte göra Singapore Sling.
Va? Jag ska visa dig.
Här är receptet.
Saint-Gaudens 1907, guldörnen. Äkta guld.
-Nej! -Ethan delade alltid maten med mig.
Har du det i munnen? Svalde du?
Inte mitt favoritgodis. Och nu ville han ha tillbaka det. Varför?
-Vi hittade. -Hej! Ellen. Kom in, välkomna.
Jag är glad att vi äntligen kan besöka vår filial här ute.
Och det är så fint och tyst här ute i förstäderna.
Vi är glada att ni kom.
Vi är riktigt imponerade av dina siffror, Jim. Riktigt imponerade.
Bra att du tog upp det. Jag har velat prata med dig om det.
Eftersom siffrorna är så bra-
-kanske jag ska sluta sälja och börja jobba på kontoret.
Vi behöver dig verkligen där ute. Det är faktiskt företagets ryggrad.
Du är en av våra bästa resande säljare. Det är galet att ta in dig.
-Samlar du fortfarande på mynt? -Ja.
-Vilket är ditt paradmynt? -Saint-Gaudens, 1907, guldörnen.
Jag vet inget om mynt, men det är speciellt.
Det är en riktig pärla. Jag har aldrig sett ett på nära håll.
-Jag ska visa. Jag hämtar det. -Kanske efter middagen.
-Då hämtar jag det sen. -Får jag gå från bordet?
Får jag gå från bordet? Jag måste gå ut med Bailey.
Visst, gubben.
Kom igen, gör det. Snälla Bailey, gör det. Kom igen!
-Vad vill han att jag ska göra? -Kom igen, kom igen!
-Jag önskar att jag förstod honom. -Nej! Nej! Kom igen nu! Kom igen!
Jag vet inte varför han var så arg, men det gjorde mig orolig.
Och när jag är orolig så går allt superfort.
Jag hade aldrig sett honom så glad över att få plocka upp efter mig.
Ja! Jag hittade det!
Ser du det här? Det är verkligen en fröjd för ögat.
Nej! Det var en råtta! Precis där!
Var? Jag tycker inte om råttor.
-Under bordet! -Jag älskar råttor.
-Jag ser inget. -Den springer där.
-Vänta! Ta hunden! -Jag ser inget.
Där! Det var absolut inte Smokey.
-Jag tycker inte alls om råttor! -Den är räddare för dig.
Kom hit, Bailey! Kom hit!
Bailey, kom hit. Kom hit!
Jag tror att den stack ut.
Vad var det? Bailey, kom hit! Kom hit!
-Där rök min chans till befordran. -Pappa, sluta. Det var inte hans fel!
Pappa pratade alltid så högt när han luktade så här.
Nu stannar han här ute!
Jag vill inte se honom i huset.
-Men det är kallt ute. -Han har päls. Han är hund!
Ethan?
Hej, killen, är du okej? Förlåt mig.
-Allt var mitt fel. -Ethan var jätteledsen den natten.
Hej, killen!
Det är kallt där ute, va?
Jag visste att han behövde mig. Och jag behövde honom också.
Du är en duktig kille.
Klar, killen? Okej, kom hit. Kom hit. Kom, Bailey.
Tre. Två. Ett. Kom igen!
Ja, killen. Vi gör det igen.
Ja!
Bra kast, Ethan! Bra kast.
Jättebra passning, Ethan.
-Du får den till honom varje gång. -Just det.
Alla ville gå nära alfahannen. Nästan alla.
Varför har du alltid hunden med dig? Är han ditt tjejsubstitut eller nåt?
Pussar han dig? Va? Jag bara frågar.
Ursäkta mig!
-Satte min tjej krokben för dig? -Mycket roligt...!
-Hunden skrattar åt dig. -Hundar skrattar inte.
Det är roligt.
Har du allt?
När Lou tappade bollen trodde jag det var kört för oss.
Bailey, kom hit!
Hej, pappa.
Är du hungrig? Jag har en gryta i ugnen.
-Jag var första quarterback i dag. -Det är ju jättebra, grabben.
Du måste komma på nästa match. Jag är bättre nu. Det var länge sen.
Okej.
Stackars pappa.
Wow! Wow! Det här stället är suveränt!
Det är så mycket att lukta på här. Och äta. Det finns överallt.
Mata mig! Mata mig!
Ethan luktade plötsligt annorlunda. Svettaktigt.
Undrar om flickan hade nåt med det att göra.
Nej! Bailey, Bailey, Bailey!
Förlåt. Det var hunden, inte jag.
-Jag hade aldrig gjort så där. -Du kanske ska uppfostra din hund.
Han är inte så smart.
Hörde du vad han sa om dig? Jag tycker att du ser rätt smart ut.
-Ja då, så intelligenta ögon. -Min rumpa kliar.
-Vad heter du, snygging? -Han heter Bailey. Bailey, ja.
Du verkar vara en mycket duktig hund, Bailey.
-Bra jobbat! -Tack.
Håll den där från honom. Du är jättebra på det där.
Typ jättebra. Jag tittade på dig därifrån.
-Inte så där. Jag menar... -Vi ses.
Om vi hörs igen så ångrar jag att jag sa att min hund inte var smart.
Han är jättesmart. Definitivt smartare än jag.
-Nu hade båda en svettaktig lukt. -Ska vi köpa en korv? Popcorn?
-Visst. -Då gör vi det. Här har de goda.
Jag ville rädda dem, men jag visste inte hur.
-Det var bra. -Aldrig mer.
Nej, det var roligt. Tack.
-Ethan är i knipa. -Jag kommer att dö.
-Lugn, Ethan! Jag hjälper till! -Nej, Bailey. Håll dig härifrån.
-Men jag hjälper ju till. -Bailey, Bailey, Bailey! Nej.
-Okej. -Tack, båda två, för skjutsen.
Varför åt jag så många köttstockar?
-Ja, vi borde göra nåt. -Ja, det vore trevligt.
Det var roligt. Förutom att behöva betala för 28 korvar.
Ursäkta.
-Bäst att du sticker fort. -Hej då!
Från den stunden var flickan en medlem i vår flock.
Jag gillade henne. Och så luktade hon kaka.
-Vi tillbringade varje dag ihop. -Duktig kille.
-Klar, Bailey? -Ja, kasta.
-Vill du åka in till stan i stället? -Ja.
Vi ylade tillsammans. Ibland satt vi i bilen och åkte ingenstans.
Ethan och Hannah brottades och slickade varandra.
Slåss de om mat?
Kanske gömmer Hannah nåt i sin mun.
-Nix. Inget där inne. -Vad tar det åt dig?
Hur mycket han än letade efter mat där inne så hittade han aldrig nåt.
Och han letade-mycket.
Man känner det. Sommaren går mot sitt slut.
Bästa sommaren nånsin.
-Jag vill inte tillbaka till skolan. -Jo, det vill du visst.
Vill jag?
Ja. Du får ett stort football- stipendium på en bra skola.
Sen söker jag dit och får stipendium.
Och sen går vi båda på college och är alltid tillsammans.
-Du har planerat allt, va? -Ja, absolut.
Det är en bra plan.
-Va, Bailey? -Va? Vad sa du?
-Vi ses. -Hej då!
-Vi ses i morgon!
Duktig kille.
-Jag måste gå. -Vart ska du?
-Jag vill bara att du dämpar dig. -Sluta, sluta. Sluta!
Okej, då slutar jag väl då.
-Kom, killen. -Blir du glad då?
Nej, säg bara om du blir glad. Ja, jag ska gå nu. Okej, jag går!
Sluta. Tyst! Tyst!
-Jag försöker hjälpa dig. -Du är min fru och ska stötta mig.
-Jag stöttar dig. Följ med in nu. -Hej, kompis.
-Spionerar du på mig? -Va?
-Låt honom vara. -Vill du säga nåt?
-Jag kom precis hem. -Kom hit.
-Titta hur han ser på mig. -Vad gör du?
-Det har inget med honom att göra. -Vad gör du?
Du har rätt. Du har rätt.
Jag ska...
Rör henne aldrig igen! Hör du vad jag säger?
Du måste flytta. -Mamma, han måste flytta.
Han kan inte stanna här.
-Är du okej? -Ja.
-Har du allt? -Ja.
-Jag får prata med henne. -Sätt dig i bilen, pappa.
Efter det ögonblicket var Ethan vår flocks ledare.
När vi åkte hem var det annorlunda. Pappa var borta.
Katten hade gömt sig för mig länge.
Och nu förstod jag.
Jag hittade honom! Förlåt då.
Kör! Red 80! Down! Set! Hut!
Mamma.
-Nej... -Fullt stipendium. Fyra år.
Herregud! Verkligen?
-Verkligen? -Ja.
-Du väntar här. Okej, bosshund? -Okej. Jag sa precis okej.
Kom igen, baby! Tänt var det här!
Jag håller vakt. Allt är lugnt.
Va? Vad gjorde han här?
Och på ett av sina dåliga humör. Jag kände det på lukten.
Hej, pappa. Vad gör du här?
Jag såg dig i kväll. Och du skötte dig bra.
-Var du på matchen? -Ja. Du har en bra arm.
Så allt är bra, va? -Den här killen, va? Bra match, va?
Vi vann. Hurra för den här killen. Kom igen, kom igen!
Kan du vara snäll och sluta?
-Okej. -Kom, vi går.
Ska du ha din burgare? Till Bailey?
Hej, bosshund. Duktig kille.
Så du ska alltså till Michigan för att komma ifrån din fyllofarsa.
-Tyst, Todd. -Ska inte alla veta att pappa super?
-Jag måste med bussen. -Det är rätt uppenbart.
Och hans flickvän utkämpar hans strider också.
Jag sa åt dig att vara tyst, Todd!
-Jag gillar inte den lukten. -Snälla, gå in i bilen nu.
Bailey, kom! Bailey, in i bilen!
Vad var det där? Kunde det vara ekorren?
Perfekt...
Todd var på vårt revir. Jag ville bita honom.
Men jag kom ihåg att Ethan sa inget bitande.
Sen glömde jag det.
Nej, nej!
Ethan!
Bailey, tyst.
Mamma! Upp, upp! Fort, fort! Kom fort!
-Vi måste ut. -Vi kan inte. Kom här!
Du måste hoppa.
Ta dina lakan.
Jag ska binda ihop dem.
Herregud...!
Jag har henne.
Duktig kille. Duktig kille.
Jag kollar på baksidan!
Kom igen, Ethan.
-Du måste hoppa! -Ethan, hoppa!
-Kan du röra dig? -Mitt ben!
-Mitt ben... -Du kommer att repa dig.
-Nån måste hålla hunden. -Hey, Bailey! Nej. Nej.
Följ med honom. Följ med nu. Nej.
Han kommer tillbaka.
Där är hunden. Ta hunden, någon!
-Vad springer du ifrån? -Jag svär, det var en olycka, jag...
-Vad hände? -Jag hade fyrverkerier...
Fran, kom, kom! De kommer.
Jag är försiktig.
Hej, raring. Härligt att se er.
-Titta på dig. Här, låt mig... -Jag klarar det.
-Kul att se dig, Ethan. -Ja, detsamma.
-Jag har bakat hela dan. -Ditt rum är klart för dig, Ethan.
Ethan ville aldrig leka mer.
Trots att han bar runt på en stor pinne.
-Bailey, lägg av. -Nej, nej.
Jag kunde inte få honom att leka med mig. Han ville bara sova.
Jag hade en massa fritid nu, så jag fick en ny vän.
Det var som en liten häst. Eller en jättehund.
Den hade en helt egen lukt som var så underbar och äcklig.
Jag önskade att jag kunde rulla i det.
Vi hade så roligt. Tills vi inte hade det.
-Fast Hanna fortsatte komma förbi. -Hej!
-Hej. -Hej, Bailey!
Hej. Jag har saknat dig också. Duktig kille.
Duktig kille, en sån duktig kille. Kom! Kom!
-Hej. -Hej. Vill du gå ner till dammen?
Jag har gjort lite mackor.
Ja. Ja, om du vill.
Jag tänkte att det vore trevligt om vi fick ut dig ur huset lite.
Vad är det?
Det är snällt att du försöker, men du behöver inte hjälpa mig.
-Jag gör det för oss. -Nej, du gör det för mig.
Du börjar på college om tre veckor.
-Jag kommer hem ofta. -Och jag är här.
Med det där.
-Sluta tycka synd om dig. -Du kan inte göra det för mig.
-Jag gör vad som helst för dig. -Vi borde inte vara ihop mer, Hannan.
Vi borde inte vara ihop mer.
Det kommer inte att funka. Jag är ledsen.
Varför gör du det här?
Bailey...
Vill du ha din boll? Ta den.
Hej då, Bailey!
Vänta. Vänta, nej. Nej, stanna.
Jag saknade verkligen Hannah.
Ethan saknade henne också. Jag märkte det.
Ethan, jag gjorde en macka till dig. Jag lägger den i baksätet, okej?
Duktig kille. Du kommer att sakna mig, va?
Jag kommer att sakna dig också.
Se inte så trumpna ut. Det är en bra lantbruksskola.
Han lär sig allt om att driva den här gården.
Okej, kom.-Bäst ni håller honom. Han kommer inte att förstå.
-Håller du hunden? -Duktig kille. Kom här. Stanna.
-Jösses! -Passa den där åt mig, Bailey.
-Hej då, Ethan! -Kör försiktigt. Vi ses, Ethan!
-Nej, Bailey. Stanna. -Stanna? Vi leker ju apport.
Det var så länge sen vi lekte.
Bailey?
-Kul ny version av apportleken. -Du är galen. Vet du det, bosshund?
Du kanske inte ska köra så långt nästa gång.
Ta hand om allt här för mig, killen.
Jag kommer hem snart. Jag lovar.
Kom igen. Stick hem.
Människor är knepiga. De gör saker som hundar inte förstår.
Som att ge sig av.
Vi hörde ihop, men vad tjänade det till att jag var här utan Ethan?
Syftet var kanske att inte söka ett syfte.
Okej, vänta.
Så där. Jag kommer strax, Bailey.
Allt gick långsammare nu.
Vilket var okej, för jag kände inte för att springa längre.
Jag var trött hela tiden.
Jag kände inte för att leka mer.
Inte ens med hästhunden.
Hej, Bailey.
Är du okej, killen?
Bill?
Försiktigt. Försiktigt.
Vi ska se vad vi har här.
Hans ögon såg fel ut. De rann hela tiden.
Och han flåsade, han hade svårt att andas.
Och han har en liten knöl på sin...
-Har han druckit mycket och kissat? -Nej.
-Så han vill inte gå ut mer? -Nej, jag fick bära honom till bilen.
-Vad kan vi göra för honom? -Vi kan ta tester.
Men det blir nog samma resultat. Hans njurar slutar snart fungera.
Alla var så ledsna, men jag var för trött för att uppmuntra dem.
-Dr Joyce, får jag låna er telefon? -Om det hade varit en människa...
Hallå? Ja, jag söker Ethan. Det är hans morfar Bill.
Ethan, det är morfar.
Ethan? Är du här?
Jag känner inte din lukt.
Var är du?
Hej, Bailey.
Där var han ju.
Jag såg att han fortfarande var ledsen. Han fick inte vara ledsen.
Tokhunden... Bosshund. Va?
Jag var här för att älska Ethan och göra honom glad.
Åh, Bailey, Bailey, Bailey...
Jag ville inte lämna honom så här.
Duktig kille. Duktig kille, Bailey.
Oroa dig inte. Han känner bara ett litet stick i nacken.
Och sen försvinner smärtan.
Och sen hände det igen. Mamman, mjölken, tungan, värmen.
Jag var tillbaka. Men varför? Var var Ethan?
Andra saker saknades också. Jag hade ingen...
Va? Är jag en flicka?!
Kom igen! Duktig tjej, duktig tjej!
Min man var väldigt allvarlig.
Vi jobbade hårt. Till och med när vi lekte kändes det som jobb.
Ner!
Hitta Wally. Sök! Iväg!
Wally var hopplös. Han tappade alltid kläder.
Du hittade honom. Bra jobbat. Okej, okej.
Carlos Ruiz.
Är det här mitt syfte?
Det handlar inte om att ha roligt eller om Ethan.
Mitt jobb är att söka, hitta och visa.
Bra jobbat.
Men även när jag gjorde ett bra jobb var min man ändå ledsen.
Han var ensam. Jag kände på lukten att andra hade bott där.
Men lukten var svag. De hade inte varit där på länge.
Då insåg jag att ensamhet kunde vara det värsta som kan drabba en.
Jag visste hur det kändes att sakna nån.
Saknade han också nån?
Sluta med det där! Hör du!
-Vad? -Hundsängen-nu.
Ellie. Hundsängen-nu.
Varför lyssnade jag på honom? Jag ville inte gå.
Och han ville inte att jag skulle gå.
Åh, jösses...!
Kan du lägga av nu?
Inget gnällande.
-Skjutvapen. -Den luktade så det stack i näsan.
Lugn. Stanna. Slappna av...
Vänj dig vid det. Bit ihop.
Duktig tjej.
Ja?
Vad?
Jag kan också göra det där.
Visst, varför inte? Kom.
Kom.
Vi larmades till ett bostadsbråk som blev människorov.
Expojkvän, beväpnad. Han tog den tolvåriga flickan.
Det här är det sista plagg hon bar.
Vi har en blå Toyota som är på väg mot dammen.
Vi kör dit.
Ellie? Ellie! Hitta.
Hitta, Ellie. Duktig tjej.
Saltkringla, pizza, varmkorv, gummi, tåg, taxi.
Kaffe, tröja, flicka...? Tröja-flicka! Flicka!
Kom igen!
Ta honom! Ta honom!-Halt!
Polis! Halt!
Ta honom, tjejen! Ta honom! Ta honom, Ellie!
Jag sa halt!
Sakta-släpp henne.
Vänta! Vänta!
Stanna!
Loss!
Vi tar honom.
Det här är hundpatrull K27. Jag behöver omedelbar...
...assistans. Min hund är skjuten.
Jag repeterar: hunden skjuten!
Jag hatade alltid att bli stucken, men det var mitt livs värsta stick.
Ellie, du kommer att repa dig.
Du kommer att repa dig.
Du är en duktig hund.
Jag hörde på Carlos röst att jag hade gjort ett bra jobb.
Du är en duktig hund...!
Jag måste vila.
Kan jag sova i din säng?
Det där var ett annorlunda liv. Inte så värst roligt faktiskt.
Men jag gjorde ett bra jobb. Sen var det dags igen.
Nu är jag liten och bara öron.
Hej! Är du den sötaste lilla valpen i hela världen?
Hon luktade gott. Som sol och saltkringla.
Ja. Du vill följa med mig hem, va?
Du måste följa med mig hem.
Ska du hjälpa mig med det här? Vart ska du? Kom här.
Vad händer?
Jag märkte att hon var ledsen. Jag behövde muntra upp henne.
Vad gör du?
Var är min svans? Hallå! Var är min svans?
Okej, killen. Kom. Kom, så går vi.
Maya tog med mig överallt. Det var suveränt.
Hon hade alltid med mat till mig. Jag glömde nästan vad hunger var.
Nåja, nästan.
Hej. Söt hund.
Jo, några av oss sätter ihop en studiegrupp.
Vi ska ses i Woodford-salen. Vi hade gärna sett dig komma.
Det vore kul, men jag har planer.
Men jag sa inte när vi skulle ses.
Nej, men jag kommer ha fullt upp. Och jag har min hund, så...
Tack. Jag måste gå. Ledsen. Jag måste gå ut med min hund.
-Okej. Kanske nästa gång. -Ja.
Det vore kanske kul att träffa folk, men... Nej, jag måste plugga själv.
Inte så fort! Inte så fort! Mina ben är knappt ben ens.
Även om Maya pratade jämt så var hon väldigt lik Carlos.
Det var ingen annan i vår flock. Bara Maya och jag.
Men jag börjar förstå henne. Jag kan läsa hennes tankar.
-Vet du vad jag tänker på? -Chips.
-Vet du vad jag tänker på? -Pizza.
-Snälla, pizza. -Hej.
-Är du klar? -Jag är klar.
-Vet du vad jag tänker på? -Glass.
Det är löjligt, men ibland tror jag att du vet vad jag tänker på.
Glass, glass, glass!
-Jag har tråkigt. Ska vi köpa glass? -Du läste mina tankar.
Så här blir det nog, Tino.
Det blir bara jag och du.
Men det är okej, va? För jag älskar dig och du älskar mig.
Och kärlek är det enda viktiga.
Sak samma var man får kärleken ifrån. Bara nånting älskar en, va?
Kan jag få lite till?
Åh, du är så söt.
Du är så gullig. Hej! Jag älskar dig.
-Varför är du inte min pojkvän? -Varför ger du mig inte mer glass?
-Varför sticker vitrockarna mig? -Ger du honom mat regelbundet?
-Rätt regelbundet. -Vad ger du honom?
-Mat. Hundmat. Hur så? -Du kanske ska motionera honom mer.
-Gå ut på fler promenader. -Sprutor. Jag hatar sprutor.
Okej, Tino, nu kör vi. Doktorn ordinerade det.
-Hämta bollen! -Långpromenad och sen jaga en boll?
-Hämta bollen! -Varför straffades jag?
Tino, du är en hund. Jaga bollen. Kom igen, Tino!
-Lyckost. -Tino, det här är pinsamt.
Tyvärr, inte i dag. Jag är inte sugen.
Och då såg jag henne. Och allt förändrades.
Mitt hjärta bankade.
Vilket kap!
Tino! Kom med den till mig!
Känner du det jag känner?
-Förlåt. Min hund är konstig i dag. -Nej, det är lugnt.
-Kom, killen. -Hej!
Vänta lite nu... Du och jag har professor Kenter bägge två, va?
Ja, just det.
-Jag heter Al. -Okej, jag heter Maya.
Maya talade, men jag lyssnade inte. Jag kunde bara tänka på henne.
Varför stå emot? Vi luktar jättegott tillsammans.
Vi började träffa Roxy jämt. Av nån orsak så kom Al också.
Det dröjde inte länge förrän vi sov tillsammans.
Jag börjar verkligen förstå. Om det finns en mening så är det Roxy.
Vänta. Vad händer?
Maya?
Jag har velat prata med dig om nåt.
Jag känner igen svettlukten.
Vi har varit ihop ett tag nu och...
Maya, jag vill att du blir min fru.
-Nåt är fel här. Maya är i knipa! -Ja!
Vi är i fara. Kom, Roxy, jag skyddar oss!
Jag har Tino. Jag har Tino.
Nej, Roxy, sluta!
Mamma, ta blommorna.
Okej, jag tror att vi är klara.
Du är avundsjuk för att Fallon fick barn.
Alexis får stryk om hon fortsätter snacka så.
För Krystle tål inte mycket mer. Det här är inte klokt.
Det sa jag ju.
På henne, Krystle.
Vad är det som låter i hennes mage? Har hon ätit nåt olämpligt?
De försöker döda varandra.
Åh nej...!
-Det var en bebis. -Andas hon?
-Lugn. Hon andas. -Ska vi väcka henne och kolla?
Varför skaffade de en bebis? Den tog all deras uppmärksamhet.
Tur att Roxy och jag redan hade allt som vi behövde: varandra.
Sen fick de fler bebisar. Det kändes som ett misstag.
-Jag levde snart på flykt. -Jag hittade honom!
Jag kom inte undan.
De fick göra vad de ville med mig.
Jag gjorde allt för att skydda Roxy.
Det var mitt uppdrag: att alltid skydda henne.
Men ärligt talat så gillade jag all uppmärksamhet.
Böh!
I takt med att Roxy och jag blev äldre stärktes vårt band.
Hon förlorade aldrig gnistan som först drog mig till henne.
En dag åkte Roxy till veterinären och hon kom aldrig hem igen.
Alla var snälla mot mig.
Men åren gick och jag saknade Roxy.
Det var inte samma sak utan henne.
Tino?
Vet du vad jag tänker på?
Ja, jag vet vad du tänker på.
Pizza.
-Inte? Ingen pizza? -Jag är inte hungrig.
Tino?
Vad tänker du på?
-Tino, vad tänker du på? -Jag tänker på att jag är klar.
Ett av mina bästa liv faktiskt.
Jag är tillbaka-igen. Men varför?
Valpar! Valpar till salu! Vem vill ha en valp?
-Hej. -Då var det dags igen.
Se vad jag köpte. Se så gullig han är.
-Vem ska ta hand om honom? -Det ska jag göra.
-Jag döpte honom till Waffles. -Inte inomhus!
Varsågod.
Jag sa att du skulle bli stor. Nu är hon inte så intresserad av dig, va?
Jag gick aldrig nånstans. Jag lekte aldrig.
Det var som om dagarna gick utan mig.
När polisen kom trodde jag att jag skulle ut och leta.
-Men hon gick utan mig. -Vi ska göra oss av med hunden.
Du ser till att han får ett bra hem? Hos nån ansvarsfull?
Kom igen, ut! Sätt fart! Kom igen, hoppa ner nu!
Hej då, vovven.
Ska jag gå hem nu? Det verkade inte särskilt schysst.
Men när jag tänkte efter så ville jag inte gå tillbaka dit.
Det här ser roligt ut.
Det var länge sen jag hade roligt.
Känner jag dig? Det är nånting med dig.
Det är...din lukt.
Du är en lortig rackare. Är du vilse? Var kommer du ifrån?
-Har du ett halsband? -Jag känner igen den lukten.
-Var inte rädd. -En lukt från för länge sen.
Hade jag varit här förut? Jag var så glad över att få lämna stan.
Min nos var full av fräscha nya lukter.
Och sen så finns det lukter som man aldrig glömmer.
Tåg, mossa, träd, häst, sopor...
Det var hästhunden!
Kunde det vara samma?
Det var samma. Kunde det betyda att Ethan också var här?
Ethan?
Det där kan inte vara han.
Är det där han?
Det är han. Det är han! Ja! Ja, det är han!
Det är jag-bosshund! Bailey, Bailey, Bailey!
Var kom du ifrån?
Efter alla dessa liv hittade jag honom. Jag hittade Ethan.
Jag slår vad om att du är hungrig. Här har du.
Wow. Det måste du vara. Ingen gillar min mat.
Titta inte på mig så där. Du kan inte stanna här.
Du måste hem till din ägare.
Hem! Ja, jag är hemma!
Gå hem, hund.
Gå hem.
Du är en envis rackare, va?
Se till att han får ett bra hem. Han är en duktig hund.
Nej, lämna mig inte här. Det här är ett vitrocksställe.
-Jag hör ihop med dig. -Hej då, hund.
Vill du komma härifrån?
Vill du åka? Kom, så åker vi!
Jag var tillbaka i framsätet.
Okej, kompis. Då blir det väl du och jag.
-Och åsnan. -Vad är en åsna?
När badade du senast?
Duktig kille. Så där ja.
Kliv ut, kom igen!
Du får ett nytt halsband.
-Han har ätit och är i fin form. -Ja, han är en fin kille.-Va?
Men Ethan verkade ändå ledsen.
Kanske för att han sov ensam.
Jag ville hjälpa honom, men jag visste inte hur.
Vänta. Vänta. Håll den tanken.
Okej, Bailey, nu gör vi det här. Fort, fort, fort, fort!
Det här är stället. Jag letar efter...
Kom, Carly! Kom hit, tjejen! Kom, Carly!
Åh, ursäkta.
-Rach! -Titta, Will. Mormor är här.
Där är den där lukten igen.
Den är starkare nu.
Det är Hannah. Är du kvar här?
Du ser annorlunda ut, men du luktar fortfarande kaka.
Vem är det här?
Den herrelösa hunden från parken.
En herrelös hund? Verkligen?
Jaha... Hejsan. Vilken duktig hund.
Han är inte herrelös, för han har ett halsband.
Han heter Buddy. Få se vem hans ägare är...
Kom igen, Ethan. Jag känner din lukt där inne.
Jag vill inte lämna dig här. Men han är väl inte hemma.
Hej, Ethan.
Hej, Hannah.
Jag körde hem din hund.
Det måste ha varit jobbigt att förlora din man efter alla år.
Ja, det fick mig att sakna min dotter mycket.
Och sen med det nya barnet på väg så behövde Rachel och Miguel hjälp.
-Hur länge stannar du då? -Jag är inte här på besök, Ethan.
-Jag flyttade hem för en månad sen. -Gjorde du? Välkommen hem.
Tack.
-Det här stället är sig likt. -Kom igen.
Du själv då? Träffade du aldrig nån?
Jag hittade aldrig den rätta.
-Jag är väldigt envis. -Det vet jag.
När du bestämt dig så blev det så.
Det är bra när saker måste göras, men inte så bra i relationer, så...
Okej, men...
Okej, nu börjar det. De ska slicka ansikten.
Det här var verkligen trevligt. Jag måste iväg. Tack, Ethan.
Vänta, vad då? Kom igen nu!
-Tack för att du körde hem min hund! -Varsågod. Hej då.
Hey, Hannah!
Jag är skyldig dig en ursäkt.
För vad som hände med oss för alla år sen.
Ingen fara. Det var för så länge sen.
Jag stötte bort dig och jag var jättearg...
...på världen. Och du ska veta att det inte går en dag-
-utan att jag förbannar mig själv för att jag gjorde så där.
Där är den svettaktiga lukten.
Tror du att det vore knasigt om...
...vi gjorde nåt tillsammans?
Bjuder du ut mig på en dejt?
Jag tycker bara att jag vore en praktidiot-
-om jag lät dig köra härifrån.
-Sluta prata. Använd nosen. -Gör inte det då.
Okej. Nu börjar ni fatta.
Ja! Ja!
Stick! Ge dem lite svängrum.
När de börjat slicka ansikten kunde ingen stoppa dem.
Ethan fick till slut det han behövde. Han var lycklig.
Jag var också lycklig.
Ursäkta! Jag vill tacka er alla för att ni kom hit i dag.
Det betyder mycket för Hannah och mig.
Jag har jämt drömt om en stor släkt, men du sa inte hur stor den var.
Jag vill bara säga hur tacksam jag är för att min vackra flicka...
-...vandrade in i mitt liv igen. -Tack.
Livet är en gåta.
Jag ville fortfarande en sak. Han skulle veta att det var jag.
Att jag var Bailey.
-Brukade inte Bailey göra så? -Jo. Det är en hundgrej.
Bailey. Jag är Bailey.
Det måste finnas ett sätt.
Vänta.
Det luktar bekant.
Jag kände lukten av mig.
Vad har du där? Var hittade du den där?
Hey. Vill du leka?
Gör dig klar. Du får springa långt efter den här.
Spring och ta den! Duktig kille!
Kom hit med den! Bra.
Okej. Spring och lek nu. Okej? Jag måste gå tillbaka.
Va? Vad vill du?
Det här är galet.
Okej, kompis. Vill du prova paradnumret?
Vill du prova? Tar du den?
-Klar? -Jag är klar.
Okej. Spring!
Var lärde du dig att göra det?
Du börjar skrämma mig, bosshund.
Ja, Ethan. Jag är din bosshund. Jag är Bailey. Säg det.
Bosshund?
Är du bosshunden?
-Nej... -Jo. Det är jag, Ethan. Det är jag.
Bailey?
Bailey...
Bosshund. Bailey, Bailey, Bailey, Bailey.
Under alla mina liv som hund har jag lärt mig det här:
Ha roligt, så klart.
När du kan, hitta och rädda folk. Slicka dem du älskar.
Deppa inte över vad som hände och sura inte för spruckna planer.
Bara var här nu.
Var här nu.
Det är en hunds syfte.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2017
Ansvarig utgivare: Anders Melin