DUBLURA
Stai pe locul meu.
Poftiți?
Stai pe locul meu.
Mă iertați...
- Alo, domnu'! - Eu?
- Vizitatorii trebuie să se înscrie. - Poftim?
Dar lucrez aici de șapte ani. Vă întâlnesc în fiecare zi.
- Nu lucrez în weekend... - Cum?
De aceea este imposibil să mă vedeți zilnic.
- Legitimația. - Da...
Cea suplimentară.
Da, partea haioasă e că n-o am,
e într-o valiză care a rămas prinsă în ușa metroului.
- Asta vi se pare haios? - Nu, e cel mai enervant lucru.
Nu faceți poante cu asta, domnule.
Nu fac...
Numele meu e Simon James.
Ați uitat de litera "J" din numele de familie.
- Trebuie să văd permisul. - Sigur...
Scuze.
Biroul poate fi o junglă. Lasă-l pe Colonel să te ajute!
Pune-ți sacoul înapoi, fiule. Ăsta nu-i bordel.
Nu vă fofilați!
Ăsta e marele moment! Sunt destule de făcut.
Colonelul contează pe fiecare dintre voi, ca și mine.
Domnule Papadopoulos...
Domnule Papadopoulos, scuzați-mă... Domnule, eu am terminat.
De fapt, am făcut mult peste normă.
M-am dezbrăcat pentru că e cald,
nu că aș fi confundat biroul cu un bordel.
O treabă excelentă. Asta-i inițiativa necesară.
- De când ești aici, abia ai început? - Da, domnule, acum șapte ani.
Atunci știi că tăiem uscăturile.
Colonelul nu vrea să țină în cârcă alte vreascuri.
Am niște idei interesante și vreau să le comunic Colonelului,
despre ridicarea eficienței rapoartelor.
Folosind analiza regresivă simplă am putea reprofila întreaga afacere.
- Numele fiicei mele e Melanie. - Un nume frumos.
E stagiară în perioada sărbătorilor.
- Spune salut, Melanie. - Salut, Melanie.
- Stanley ți-ar putea fi mentor. - Da! Ce?
O oră pe zi, când îți convine.
E o fată bună, dar n-o duce mintea la cifre.
Da...
Ce idiot...
- Poți pleca. - Da, sigur. Mulțumesc.
Fiindcă, dacă aș afla ce depresiv și înjositor e ce naiba faci pe aici,
mi-ar fi milă de tine cu forța.
Sigur. Atunci...
Abia aștept.
Număr de copii.
Bună.
Copie...
De ce nu faci două copii? Așa ar fi normal.
- Așa ar proceda o persoană normală. - Iertați-mă?
Nu poți veni aici pentru o copie. La fel ai făcut și ieri.
- Iertați-mă. - Mereu îți ceri iertare.
Iertați-mă pentru asta.
Hannah, poți sta peste program? Trebuie să-mi bag mâna la cuțit.
- O copie... - Da, vă rog.
Știu.
Știu!
Da, mamă, voi ajunge acolo.
Întotdeauna lucrez peste program.
Acum încerc să plec.
Pentru că vorbesc cu tine. Da.
Bine, da. Pa.
Poți conta pe mine. Bine.
Oamenii... Resursa supremă.
Totuși, pentru unele afaceri toți arată la fel.
Dar Colonelul știe că oamenii sunt diferiți.
Colonelul știe că oamenii sunt afacere, iar afacerea e oamenii,
făcând din afacerea dumneavoastră, propria sa afacere.
Deoarece Colonelul cunoaște oamenii.
Iar Colonelul știe că aveți nevoie
de cel mai puternic sistem de procesare a datelor al planetei,
pentru a vă pune totul în ordine.
Colonelul vă va prezenta oamenii într-un mod inteligibil de afacerea dumneavoastră.
Deoarece Colonelul știe că nu există oameni speciali,
ci doar oameni!
- Care erai tu? - Care...?
Nu știu ce să-ți răspund. Cel care eram eu.
- Nu arăta ca tine, avea păr șaten. - Amândoi avem păr șaten.
Adică, eu am... Suntem aceeași persoană.
- N-am de gând să mor... - Știu.
- Așa că las-o baltă. - Bine.
Vrei să taci odată? Încerc să dorm.
Mama ta zice că ești un băiat ciudat.
- Poftiți? - Zice că ești un băiat ciudat.
Vă mulțumesc.
- Arată-mi mâna. - Nu-i nevoie, mi-e bine.
Nu ai dreptate.
Aș putea să vă vorbesc?
Da.
Mă scuzați.
Da?
Se pare că a apărut o discrepanță în factura dumneavoastră.
Da, e vorba de o creștere substanțială fără nicio explicație și am crezut...
S-a stabilit un preț nou.
- De ce? - Îmbunătățiri.
- Pare puțin cam... - Nedrept.
Da.
Iertați-mă.
- E tot ce am. - Da...
Nu e de ajuns.
- N-ar trebui să faci asta. - Iertați-mă.
- Și apoi ce ai făcut? - Poftiți?
- Și apoi ce ai făcut? - Am sunat la poliție.
- Sigur. Și altceva? - Mi-a făcut cu mâna.
- Da? - Chiar înainte să sară.
Cum ți-a făcut din mână?
- I-ai făcut și tu înapoi din mână? - Mă întreb de ce a făcut-o.
Scria în bilet că era singur. Mai bine ar fi avut un câine.
Sau să se antreneze în plus. Era esențial.
- Să notez asta? - Poate în paranteză.
- Adică între acolade? - Ce naiba-s acoladele?
- A suferit? - E plăcintă.
Vedeți des genul ăsta de întâmplări?
Zilnic. Cu asta ne ocupăm, cu sinucideri.
Doar cu sinucideri?
- Din tot orașul? - Abia dacă acoperim cartierul ăsta.
Știi ce e ciudat?
Ar fi aterizat pe plasa aceea
dacă ar fi sărit doar câțiva metri mai la dreapta. O vezi?
Ar fi căzut, ar fi fost aruncat și ar fi aterizat undeva pe acolo.
Probabil ar fi supraviețuit.
Schilodit groaznic, desigur, dar totuși...
Dacă-i duci rapid la spital să împiedici creierul să se umfle.
- Nu te gândești la sinucidere, nu? - Poftiți?
- E o întrebare simplă. - Nu!
- Să-l notez cu "nu"? - Mai degrabă cu "poate".
Ce faci aici?
Tipul care a sărit? L-am văzut.
- Cum? - Locuiesc în clădirea aceea.
Eu nu-l cunosc.
- Mi-a făcut cu mâna. - Ciudat...
Mâine e Balul Colonelului. Crezi că vii? Eu nu știu dacă merg.
E obligatoriu. Toată lumea trebuie să vină.
- Hannah? - Da?
E groaznic să fii singur prea mult.
Parcă cerusem suc de portocale.
- Sunt mereu atât de nepoliticoși aici? - Da.
- De ce mai vii? - Cred că sunt un tip loial.
Trebuie să-ți predai insigna și pistolul.
Vino să le iei.
Pune-ți arma în toc, Jack.
Îmi place serialul ăsta.
Nu-mi pasă dacă mor.
De fapt, m-am cam obișnuit cu asta.
După cum mi-am dat seama, nu primești decât o viață.
Și cum se spune...
Nu există a doua șansă.
Jack, nu ești tu ăsta.
Atunci cine naiba e?
El e în inima ta.
El e bun, just și devotat.
Am mințit când am zis că nu-l cunosc.
Cel care a sărit? Îl cunoșteam, cumva.
Nu l-am întâlnit niciodată. Mai degrabă l-am confruntat.
El era cel care mă urmărea de ceva vreme
și-l vedeam mereu, oriunde m-aș fi dus,
în birou, în metrou, pe lângă casă.
Știi pasajul acela îngust de lângă blocuri?
Stătea mereu acolo, uitându-se.
Și mi-am zis, "E ciudat". Dar, am dat din umeri.
Bărbații se uită după femei. Te obișnuiești.
Dar am aflat că stă deasupra mea
și atunci mi-am zis, "Asta chiar e ciudat".
Adică, mă urmărea pentru că locuia în aceeași clădire și a devenit obsedat
sau a devenit obsedat și apoi s-a mutat?
Așa că până la urmă mi-am zis "E de ajuns".
Devenise de-a dreptul înfricoșător.
De fapt, doar puțin înfricoșător, mai degrabă agasant.
M-am dus la el și m-a privit peste umăr, parcă zicând, "Cine, eu?",
de parcă nu m-ar fi urmărit.
Așa că l-am privit fix în ochi și l-am întrebat: "Ce vrei de la mine?"
Apoi începe să se bâlbâie și-mi zice: "Cred că m-am îndrăgostit de tine".
Și i-am zis: "Crezi că dacă te holbezi la mine, trebuie să înțeleg ceva?
Ce aștepți exact să se întâmple?
Crezi că mă cunoști?
Crezi că dacă te holbezi destul, voi veni într-o zi să te sărut?
Că vom fi cumva împreună?
Nu mă mai urmări dracului!"
Și asta a făcut.
- Doamne, când s-a întâmplat asta? - Aseară.
Crezi că e vreo legătură?
Nu. Adică, pare că avea multe pe suflet.
Poate că nu dorea decât să-l remarce cineva.
Un om se poate sătura să tot plutească în derivă.
Dar atrag atât de mulți ciudați.
În orice caz... Care e povestea ta?
- Când te-ai mutat în bloc? - Acum mult timp.
Da, în mod sigur, nu recent.
Îți mulțumesc pentru asta. Mă simt mai bine.
Tocmai ce mi-am făcut găuri în urechi.
Cam ciudat, pentru vârsta mea?
Nu. Adică, nu ești atât de în vârstă și nici ciudată. Ești...
- Ai un telefon. - Nu e pentru mine.
Un tip anost pe nume Simon?
Eu sunt ăla, da. Mă scuzi o clipă?
Mamă? Nu, e doar un coșmar.
Nu, nu s-a întâmplat așa ceva.
Știu că sunt o dezamăgire.
Trebuie să închid. Sunt cu o fată.
Da, o fată adevărată.
Nu știu dacă e fertilă.
"Mulțumesc pentru discuție. Poate ne vedem la bal.
Pune un cântec pentru mine. Hannah."
Pentru Hannah
Nu, nu ești pe listă.
Cardul meu nu funcționează.
De ce ceilalți nu trebuie să se autentifice?
- Ne vedem înăuntru! - Harris! Stați, Harris știe...
Harris, poți să-i spui cine sunt?
- Nu l-am văzut în viața mea. - Nu ești pe listă.
- Lucrez aici de șapte ani. - Nu ești pe listă.
De ce-aș intra cu forța unde sunt obligat să vin?
- Să intri cu forța? - Știți ce-i aia "obligatoriu"?
- Că nu e permis. - Adică nimeni nu vrea să vină.
Tu nu știi ce vreau eu.
N-ai ce căuta aici.
Lucrez aici de șapte ani. Sunt angajat al acestei companii.
Ar fi înțelept să luați mâna de pe mine.
Nu-mi pune forța la încercare.
Domnule, acesta nu sunt eu.
Nu sunt eu!
Nu! Acesta nu sunt eu, domnule!
Ți-am luat un cadou, dar am zis că nu e potrivit.
Bine.
N-am lovit chiar atât de tare.
Forța loviturii a fost înregistrată.
Super.
Nu știu unde mi-a fost mintea. N-am mai făcut așa ceva.
- Mi-ați putea da cardul? - Da.
Minunat!
- Mă tem că acest card e corupt. - Corupt? Ce înseamnă "corupt"?
Veți primi altul în șase, până în opt săptămâni.
Cum voi intra și ieși din clădire?
Grozav!
- Pe ăsta? - Nu, pe celălalt.
Să verifici după câteva pagini afișate pe ecran.
- Cum de nu te sinucizi? - Iisuse, a fost monstruos aseară.
Ce jenant să fii dat afară așa. Hannah a văzut totul, desigur.
- Te-ai prins cum e. Așa. - Crezi că mă încurajezi?
De-asta tot dai din gură?
Nu zic decât că ar fi bine să-ți repari imprimanta.
- Îmi atingi lobul urechii? - Da.
- Nu ai un milion de ani? - Nu te împotrivi.
- Harris, nu e decent. - De ce nu crăpi odată?
Chiar ne-ar folosi un tânăr sclipitor ca dumneata.
Mai ales acum, cu toată presiunea asta.
Aș vrea să vi-l prezint tuturor pe cel mai nou coleg.
Un tânăr sclipitor care sigur se va dovedi de valoare.
Singurul care a scăpat de ultimele concedieri din filialele noastre.
Nici gândacii n-au supraviețuit.
Te las să-ți începi treaba, tinere geniu.
Curând, vei ocupa postul meu.
Toată lumea, vi-l prezint pe...
James Simon.
Nu-i cazul să vă alarmați. Și menajera mea e diabetică.
Trebuie să-i îndesăm pe gât un fursec.
Nu, domnule. Nu sunt diabetic. E doar un șoc că...
Nu te îngrijora, fiule. Nu te înlocuim.
Nu sunt genul de individ îngâmfat.
Drogurile pot fi sănătoase. Numai să nu vii cu ele la birou.
Nu, nu-i vorba de droguri, domnule. Aseară a fost o greșeală,
iar acum, omul acesta ciudat...
Lasă detaliile, ni s-a întâmplat tuturor.
Ia o gură de apă, apoi treci înapoi la treabă.
Harris!
Harris, ai vorbit cu noul angajat?
- James? Da, sigur, l-am întâlnit. - Și?
Pare de treabă.
Dar n-ai remarcat nimic ciudat legat de el?
- N-ai remarcat vreo asemănare? - Nu.
- Cu nimeni de la birou? - Nu.
Bine.
Vrei să...
Te-aș putea...
Dacă ai vrea să... Mulțumesc.
Da...
- La cine te gândești? - La mine, de exemplu.
Da, presupun că da.
- Așa presupui? - Da, bine, arăți ca el.
- Da, nu-i așa? - Da, nici măcar chinez nu ești.
- Îți rupe creierul. - Da, așa e.
Dar cum de n-ai remarcat?
Nu te supăra, prietene, dar...
ești un tip cam șters.
Puțin cam non-persoană.
Ce vrei?
Vrei să mergem...? Bine, nu. Scuze, atunci.
Atunci, eu vreau o cola și un colăcel.
Nu mai avem colăcei.
Bine. Atunci...
- Bun, atunci... - Hai odată.
Da, scuze...
Atunci, o să... vreau o cola, cred.
- O cola. Iar dumneavoastră? - O cafea.
- Și o omletă.
Nu servim micul dejun seara.
- De ce nu? - Așa scrie în meniu.
- Dar aveți ouă? - Da.
- Aveți și tigaie? - Da.
Atunci fă-mi un serviciu și adu-mi o omletă.
- Bine. Altceva? - Cu șuncă.
- Și cu șuncă. - Și pâine prăjită.
- Pâine prăjită. - Și o bere.
Și o bere. Altceva?
- Nu, atât. - Sunteți sigur?
Adu-mi naibii mâncarea!
- Ce e? Mi-e foame. - Nu, doar că...
Ce să zic, eu n-aș fi procedat așa.
- Nu-ți plac ouăle? - Nu, adică, eu...
Nu m-aș fi simțit bine vorbind cu cineva așa.
E chelneriță. E aici ca să ne servească.
Dacă nu-i spui ce vrei, cum să-și facă treaba?
Nu, observ că uneori e chiar obtuză,
iar eu chiar cred că a fi direct își are cu siguranță efectul.
Iar eu nu-ți critic acum comportamentul...
Poftiți cafeaua, berea și micul dejun.
Nu mai avem cola.
Aveți amândouă mâini frumoase.
Va urma.
Nu plecați.
Bruneta e versată rău de tot. Pe care o preferi?
- Poftim? - Eu prefer bruneta, dar mi-e totuna.
E în regulă, le poți avea pe amândouă.
- Nu mai vreau. - Mă duc până la toaletă.
- Băi, fii atent. - Iertați-mă.
Și cum ai de gând să remediezi?
Salut, noi nu cred că am vorbit. Vrei să ții asta puțin? Mulțumesc.
Ar fi bine s-o ștergem.
Cum de nu ai o prietenă?
Nu știu...
Ești pe invers?
Nu, e cineva la care mă gândesc... mult.
- Ca un fel de fantezie? - Nu, e adevărată.
E o persoană.
- Și atunci care e problema? - Nu știu.
Am atâtea lucruri să-i spun, cum ar fi...
cum îmi dau seama că e singură, chiar dacă alții nu văd asta.
Pentru că știu cum e să fii pierdut, singur și invizibil.
Simon, trebuie să obții ce-ți dorești.
Aș sfâșia un elefant pentru o bucățică.
Am încercat să-i vorbesc, dar nu știu cum să fiu eu însumi.
E ca și cum aș fi permanent în afara corpului.
Ca și cum ți-ai putea trece mâna prin mine dacă ai vrea.
Și nu pot compara tipul de bărbat care aș vrea să fiu
cu cel care sunt de fapt.
Și știu că asta fac,
dar sunt incapabil să fac ce e necesar.
Sunt precum Pinocchio...
Un băiat de lemn, nu unul adevărat.
Iar asta mă ucide.
E în regulă, e cu mine.
Vă rog.
Orice prieten de-al lui James e prieten de-al meu.
Chiar n-am scornit-o, serios.
Harris, ai apucat să te uiți pe raportul ăla?
Bine, mulțumesc. Nu, nu acum.
Și, Rudolph, mai lasă cafeaua.
O să trag un pui de somn.
Nu uita de comutator. J.
- Care comutator? - Ce comutator?
Comutatorul. Dai testul de aptitudini în locul meu.
- Am vorbit de comutator aseară. - Te rog nu mai spune "comutator".
Ai zis că mă ajuți cu frecția asta de test birocratic.
Am rapoarte de terminat. Nu-s în cabină.
Trebuie s-o învăț pe Melanie.
Du-te și dă testul. O dădăcesc eu o oră.
- Măcar știi ce facem noi aici? - Ce e de știut?
Și dacă ne vor prinde?
Cum să ne prindă? Avem aceeași față.
Acum poți întoarce foaia.
Priviți la cele două ecrane
și identificați următorul simbol din serie.
Toți băieții de la școală sunt atât de copilăroși și imaturi.
O grămadă de hormoni dezlănțuiți.
Tata m-a pus să mă-ntâlnesc cu fiul prietenului său.
Dacă suntem de-un leat nu-nseamnă c-avem ceva în comun.
Nu există substitut pentru o legătură spirituală reală
sau pentru a-ți găsi sufletul pereche.
Mereu am zis că maturitatea emoțională n-are nicio legătură cu vârsta.
Pe mine mă interesează doar persoana reală.
- Bei cafea? - Nu.
Vrei să încerci un pahar?
- Deja ai terminat? - Da, iertați-mă.
Când credeți că vor veni rezultatele?
Pentru tine, imediat.
Dar trebui să realizezi că intrările de date,
bazele de date, computerele și altele pot fi senzuale.
Au o doză de romantism. Pot fi sexy.
Toate viețile pe care le înregistrăm, speranțele lor, visele, iubirile...
fiecare persoană din lume e separată, totuși conectată.
Le oferim imortalitate acestor persoane fără chip.
E un fel uimitor de a privi lucrurile.
Rezultatele sunt incredibile, James.
Știam c-am angajat persoana potrivită.
Mulțumesc, domnule.
Unde-i băiatul de la biroul acela?
Nu e de mult timp aici. Sincer, nu m-a impresionat.
Sunt sigur că există o explicație.
Îmi place că iei apărarea unui coleg, chiar dacă nu-i nimic de capul lui.
Admirabil.
- Așadar? - Pe unde ai fost?
- Cum m-am descurcat? - Ai trecut cu brio.
- Eram sigur! - Ți-am spus să revii într-o oră.
Las-o așa, moșul oricum e un idiot. Noi o să dăm tonul aici.
Te las să termini, că mă termini.
Unde-i! Uite-o!
M-ai prins! M-ai prins!
Bine că mi-am reparat imprimanta.
Mi-a luat ceva, dar nu voi mai coborî atât de des.
Cândva, când le frecam, scârțâiau ca greierii, dar...
am uitat cum se face.
Scuze că nu te-am prins la balul colonelului.
- Cred că au schimbat paharele. - Înapoi la muncă.
E ciudat.
A fost grozav!
- Nu știu. - Las-o să vrea mai mult.
I-ai servit discursul cu truditul? E erotic!
Într-o săptămână o strângi de țâțe, promit.
Să respecți planul, da? Fără contact. Câteva zile, abstinență totală.
Da, da! Tocmai la tine se uită.
Ai avut o mic eșec la bal, dar acum se întreabă:
"De ce n-a coborât Simon? Ce-i cu misterul ăsta?"
- "Ce-i în mintea aia strălucită a lui?" - Serios, se uită la mine?
- Așa, linge-ți buzele. - Așa, ce?
E-un mesaj sexual subliminal. Arată-i limba, dar cu atenție.
Să nu pară vreo șopârlă. Dă-i drumul! Da, acum!
- Mă simt un nătărău. - Bagă mare!
- Pot sta aici? - Da.
Mă gândeam că ne-am putea întâlni câteodată.
Doar noi doi.
E clar că te deranjează. Mă întrebam dacă m-a menționat cumva.
Nu, când spui că n-ai mai întâlnit unul ca James...
- N-am mai întâlnit pe nimeni ca el. - Mi-e greu să-nțeleg...
- Ce-i atât de special la el? - Nu știu.
Încearcă să gândești.
- Are el ceva. - Da, dar n-ai mai vorbit cu el.
- De unde știi? - Doar privind la cineva îți dai seama.
- Uitându-te? Nu... - Ba da, la naiba! O să-i spun eu.
N-o face, nu va merge!
- Acum sunt cam vulnerabilă. - Înțeleg.
- Nu voiai să mă ajuți? - Fără presupuneri, nu, nu!
- Voi vorbi cu el, bine? - Da?
- Da. - Sigur?
- Da. - O, Doamne, mulțumesc!
- Mulțumesc. - Grozav, mulțumesc.
Mulțumesc mult...
- Simon. - Simon, scuze.
Sunt puțin confuză. E minunat și-ți mulțumesc.
- Ai mereu mâinile calde? - Mai tot timpul.
- Când ne vine comanda? - De obicei durează mult.
Nu pot spune că-s surprins, dar cred că e bine.
O invit în oraș, mergi în locul meu și te mai sfătuiesc.
Crezi că e moral?
Nu înțelege greșit, dar cred că e improbabil
s-ajungi într-o situație imorală la prima întâlnire.
"Imoral"... Ce drăguț.
Câteodată, când te plimbi cu o femeie sau stai lângă ea,
e bine să-ți pui mâna în josul taliei ei, nu pe fund.
Pe unele le deranjează. O pui exact deasupra.
Arată-i interesul. O poți muta mai jos când vrei.
- De ce? - Tu ai autoritatea.
- Aici? - Încetează.
- Ce? - Așa e de gay.
- Dar mi-ai făcut așa. - Dar eram eu, vezi diferența?
Nimic de gay la tine. Fără înghețată la con.
- Ador înghețata. - Normal, e bună.
Să fie la cupă. Conul e de gay, nu când ești c-o femeie.
- Altceva? - Fără bărbați pe motocicletă,
doar la vreun schimb de focuri, bombe... Restul e pentru gay.
- Da' știi câte ceva! - Apărarea ia titlul.
Mereu să spui cât ești de grozav.
- Adică să inventezi. - Și dacă află?
Fă asta mai greu de aflat. Erai căpitanul echipei Jai-Alai,
- sau general de brigadă, cam așa ceva. - Nimeni n-ar crede.
- Schimbă vorba, neagă totul. - Nu știu dacă e genul meu...
lată de ce va fi bine.
Spune ceva.
- Am fost înotător olimpic. - Du-te în baie, acum.
Scuză-mă, îmi pare rău.
- Ce naiba ai? - Nu pot, îmi urli în ureche.
Va fi bine, ai făcut cum ți-am zis.
Să-mi pun genunchiul între picioarele ei? Nu pot!
Știu, de asta vei muri singur.
Scuze, am fost cam crud...
Mă simt eu frustrat pentru tine.
Dă-mi haina ta. Mă duc să repar unele lucruri, bine?
- Îmi pare rău. - Nu trebuie.
- Am stricat totul. - E inevitabil, nu te pricepi.
- Știu. - Știu că știi. Dă-mi haina.
Stai așa. Ai schimbat mesele?
Nu.
- Ce faci? - Plec, bine?
Nu. De ce pleci?
Puneți-o înapoi pe umeraș, mulțumesc.
Scuzați-mă.
Ați văzut un om identic cu mine intrând cu o femeie?
Ăsta mă ia la mișto. Vizitatorii trebuie să se înregistreze.
Nu sunt un vizitator.
Nu, trebuie să plec. Serios, trebuie.
Bine, dar trebuie să plec.
Da, trebuie să plec. Nu. Trebuie să plec. Totul e în regulă.
Sunt la muncă.
De acord.
Bună.
Știu regulile, dar imprimanta mi s-a stricat iar, așa că...
- Ce vă mai face tumoarea? - Hannah, tipul fioros e aici.
- Salut, fiorosule! - Bună, Hannah.
Spuneam colegii tale că știu regulile,
dar imprimanta încă e stricată.
N-ai reparat-o cu trudă?
Îți chem pe careva. Care-i numărul biroului tău?
- E cineva aici cu imprimanta stricată. - Nu, am nevoie de o copie imediat.
E... un raport foarte important pentru Colonel.
În ultimul timp se interesează de lucrările mele și încă nu l-am întâlnit.
Dar cred că-mi cunoaște bine munca, așa că...
Asta-mi amintește...
Aveai întâlnire cu James, nu? A fost aseară?
- Vrei să-i fac o fotocopie? - Da.
Te rog, pentru asta am venit.
Una.
- Așadar, cum a fost cu James? - Ce anume?
Te-ntreb pentru că nu te-am văzut azi în tren.
Nu stau să te urmăresc, dar v-am făcut cunoștință.
- Mulțumesc. - Voiam să mă asigur...
Că n-a profitat de mine?
A făcut-o?
M-aș simți responsabil că v-am făcut cunoștință.
Drăguț din partea ta.
- Deci, ești bine? - Da.
Bun, mulțumesc. M-am liniștit.
Făcându-vă cunoștință... Mulțumesc, bine.
- Ghici cine-i? - Doamne, Melania. Bună.
- Ne cunoaștem. - Da?
Papadopoulos mi-a cerut s-o meditez.
- E cel mai bun profesor. - Mulțumesc.
- Învăț foarte mult de la el. - E o bună studentă, elevă...
- De aceea ne întoarcem la treabă. - La treabă.
Bine.
N-ar trebui să fiu aici, dar am un raport ce l-ar putea interesa pe domnul Papadopoulos.
Scuze, sunt Simon James, dar n-am nici buletinul, nici altceva.
Doar coerența lipsește. Un moment, raportul de care spuneam.
Bună treabă, James! Iată inițiativele ce-mi plac!
Mulțumesc, domnule, cred că trebuie să-ți pui sufletul în munca ce-o depui.
- Da, domnule... - Nu știu de ce te plătesc.
Băiatul ăsta e pe baricade. De ce nu ești și tu?
- Tocmai am început. - Cred că trebuie să clarific ceva...
Vorbește cu cuvinte. Fiule, nu sunt supărat pe tine.
Sper ca tu să-ți ridici ștacheta.
La naiba, de ce nu lucrezi cu James?
Poate faceți ceva împreună.
Mi-ar plăcea mult, domnule P. E o idee grozavă.
Sunt un muncitor bun...
Așadar, el e marele James Simon.
SALA DE ONOARE
Era cântecul meu preferat.
Nu e nicio muzică.
Iar tu urăști muzica.
Cred că infirmiera îmi fură lenjeria.
Ai dreptate.
- Urăsc muzica. - Încă n-ai dreptate.
Taie mai adânc.
- Scuzați, domnule. - Da.
Știți că oamenii au arme pe aici?
Da.
De câtă vreme e așa?
De ceva timp.
- Alo. - Hannah!
Sunt James. Vino. Te vreau.
- Vreau să nu te mai vezi cu Hannah. - Înțeleg.
Și vreau să nu-ți mai faci de cap cu Melanie.
Altceva?
Și să-i spui lui Papadopoulos că eu am făcut munca în locul tău.
De acord. Și-i voi arăta lui P pozele cu tine și fi-sa.
- O, păi... - Cum dormi?
Pe cine crezi că va crede Papadopoulos? Pe un prostănac pe nume Stanley?
Sau pe tipul ăsta?
Am nevoie de cheia apartamentului tău. Melania țipă și nu vreau scandal cu Hannah.
E mai simplu dacă o facem la tine. Mai vrei să vezi pozele sau e în regulă?
Voi mai duce femei, ca să știi, dacă cumva vei simți și alte mirosuri.
Sunt James.
Ridică-te!
Ridică-te.
Sau vrei să mori târându-te ca un șarpe?
Uite-l.
ANALIZA REGRESIVĂ. Proiect de Simon James
- La ce lucrezi? - E privat.
- Te rog să nu-ți bagi nasul aici. - Am nevoie iar de cheie.
- Nu, ajunge. - Bine, înțeleg.
Domnule Papadopoulos? Simon vrea să v-arate ceva.
- Cheia. - Nu, nu pot.
- Cheia. - Nu.
- Cheia. Am mai multe. - Fie.
Îmi fac o dublură ca să fiu mai sigur pe viitor.
- Sper că e bine făcut. - Nu! Îmi pare rău.
Trebuie să fii mai bun, Stanley. Vreau treaba bine făcută.
Chiar acum lucrez la ceva, domnule, ceva ce...
Nu-mi considera îngăduința ca pe o slăbiciune.
Simon, crezi că James se vede cu alta?
Și mi-a mai spus că mă urmărești cu un telescop.
Nu c-ar fi vreo problemă, dimpotrivă, mă simt în siguranță.
- Mergem în altă parte? - Aș vrea să aflu cu cine se mai vede.
- Bine... - Mă asculți?
- Adică, nu vă mai vedeți? - Nici măcar n-o ascunde.
- Asta am știut-o mereu. - Nu te încrede.
- Dar să mă ia la mișto? - O clipă.
- Știam ce fel e, dar zicea că mă știe. - Nu! Nu-i vina ta.
Că și-a dat seama că-s o solitară,
fiindcă știa cum e să fii singur, abandonat și invizibil, ca...
Ca și cum cineva poate trece prin tine.
Cred că-i bine să nu-l mai vezi.
Mi-a spus că se simțea ca Pinocchio.
- Știi cine-i? - Nu.
E un copil din lemn manevrat de fire.
- Vrea să fie unul adevărat, înțelegi? - Nu.
- Eu mă simt ca Pinocchio. - Bine.
Pot veni la tine în noaptea asta?
Știu că-i ciudat, dar vreau să știu dacă aduce fete.
Nu, îmi pare rău, trebuie să lucrez.
- Dar... - În seara asta rămân aici.
Dacă-ți convine... Numai să-mi lași cheile.
N-am cheia.
- N-ai cheia? - Nu.
- N-ai cheia casei tale? - Nu.
- Și cum intri? - Nu pot intra.
- De ce mă minți? - Nu te mint, doar că nu știu...
dacă-i bine să spionezi oamenii.
Și...
cred că ești puțin cam obsedată.
- De ce mă atingi? - N-o fac.
Doar...
și eu... mă simt ca Pinocchio.
Ești un șarpe.
N-am făcut nimic rău.
Numele dumneavoastră?
Sunt un vizitator. Aș dori să mă înregistrez.
Cum vă cheamă?
Numele meu e Simon James.
Vă caută de la personal, Simon James.
Sărmanul.
- Nu mai exiști. - Pardon?
- Nu mai ești în sistem. - Băgați-mă iar în sistem.
- Nu pot. - De ce?
Nu pot introduce în sistem pe cineva care nu există.
Dar eram în sistem.
Nu și conform sistemului pentru care n-ai existat vreodată.
- Cât de încredere e sistemul? - Foarte de încredere.
Da, dar existam cândva... deci exist, sunt aici, nu?
- Și? - Cum să fac să reintru în sistem?
- Ai nevoie de un card. - Pot avea unul nou?
- Nu. - De ce?
- Pentru că nu ești în sistem. - Deci... cum...
Asta-i tot?
Asta-i tot.
Te las să-ți faci aranjamentele.
- Ești bine, amice? - Da, mulțumesc, Harris.
- Cred că te simți aiurea. - Da, așa e.
Ți-am adus cartea asta, Depășirea abuzului de droguri.
James ne-a spus de problemele tale.
Trebuie citită repede. Până vineri trebuie restituită.
- Mulțumesc. - N-ai pentru ce. Mă întrebam...
- Da, te ajut cu raportul. - Dacă ai reuși pentru mâine.
- Bine. - Mâine e vineri, deci ambele până mâine.
- Bine. - Vineri.
Și dacă-l cauți pe James, e în biroul lui Papadopoulos.
Se pare c-a făcut un raport incredibil pentru creșterea eficienței,
iar Pap a fost impresionat.
Ești al naibii de plictisitor. Ce e analiza regresivă?
Asta e chiar aiurea: doi chinezi se căsătoresc virgini.
E noaptea nunții, tocmai s-au regulat, iar soțul spune...
"Vrei să încerci și altceva?"
- Iar femeia... - Domnul Papadopoulos?
- Așteaptă. - Femeia zice: aș încerca un 69.
La care bărbatul se gândește și zice. Fii atent, Rudolph, o să-ți placă.
Spune: "Vrei fliptulă cu bloccoli"?
E aiurea, doar v-am spus.
Domnule, cred că trebuie să vorbim.
Tu! Ce tupeu ai!
- Domnule, muncesc aici și... - Tu, perversule!
James mi-a zis totul despre tine și Melanie.
La naiba dacă e frumoasă, e o Papadopoulos.
- Dar să-i trădezi încrederea așa? - El e un impostor!
Tocmai tu vorbești! El e cel mai bun angajat!
- Domnule, mulțumesc. - Nici măcar nu știe ce se face aici.
- Puțin din fiecare. - Ce-i analiza regresivă?
- Cine ți-a dat testul? - Domnule, totul e în raport.
Cred că are nevoie de puțin ajutor.
- E puțin cam dus. - Nu, nu, nu!
Nu, domnule, asta n-o suport.
Stai departe de mine!
Nu, nu, nu! Nu, domnule!
Mi-a furat chipul!
Priviți-mă!
Uitați-vă la mine! Uitați-vă la el!
Mi-a furat chipul.
- Trebuie să pleci de aici. - Nu!
Pleacă tu! Lăsați-mă!
Stanley!
- Dă-i brațul înapoi lui Rudolph! - Nu, nu, nu!
Înapoi! Înapoi!
Nu, nu, nu...
Stați departe de mine! Vreau să vorbesc cu colonelul.
- Stanley, ținem la tine. - Vreau să vorbesc cu colonelul.
Colonelul va înțelege. Unde-i colonelul?
- Ai nevoie de ajutor! - Nu, n-am nevoie.
Care-i problema, Stanley?
Nenorociților!
Habar n-aveți cu cine aveți de-a face!
Habar n-aveți cu ce aveți de-a face, nenorociților!
Ticăloșilor!
Eu sunt un om!
Înapoi!
Înapoi, proștilor!
Nenorociților!
Eu sunt o persoană!
Eu exist!
Către persoanele competente.
M-am hotărât să pun capăt vieții mele pentru că nu mai exist.
Un om trebuie să valoreze ceva,
nu să hălăduiască pe pământ ca o fantomă.
Către persoanele competente.
Sunt o fantomă.
Ați mai încercat?
- Nu. - Nu? Prima dată.
E de bine. Chestiile astea se mai întâmplă.
Să nu vă învinovățiți. Ați luat medicamente? Așa am auzit.
- Da. - Da.
Grozav. Câte pastile credeți c-ați luat?
De la 0 la 10, de la 10 la 20, de la 20 la 30 sau mai multe de 30?
- Nu știu, nu eram acolo. - Măcar estimativ?
Nu, n-am să estimez.
- Un număr trebuie să spuneți. - Nu, nu trebuie.
- Va fi bine? - Deocamdată voi pune un semn aici.
Ce-i?
Ce este?
A făcut așa toată dimineața.
De cât timp sunteți căsătoriți?
Ne poți scuza puțin, Martin? Domnule James, am putea vorbi?
Da, bine. Voi continua cu asta...
și mă ocup de blestematul ăsta!
Ai mai încercat așa ceva?
Nu, nu cred.
- Vă certați des? - Câteodată.
Îmi pare rău să vă spun că a avut un avort.
Era prima sarcină?
- Da. - Important e că se simte bine
și e la început când nu simte nicio durere.
Se mai întâmplă.
Nu trebuie să vă învinovățiți.
Probabil te aștepți să-ți fiu recunoscătoare că m-ai salvat, dar nu sunt.
Voiam să mor.
Și-acum mi-e teamă că nu mai am curaj s-o fac iar.
Vrei să știi ce cred?
Cred că trebuie să te sinucizi.
Promit că n-am să te opresc.
Pentru Hannah
Alo! Acesta e un mesaj pentru...
Simon James.
Mama dumneavoastră a murit în dimineața aceasta
din cauza unei probleme cerebr...
cerebr...
cerebrale... o problemă cerebrală.
Conform dorinței sale va fi îngropată noaptea.
Dacă doriți să veniți, funeraliile încep la miezul nopții,
la cimitirul din spatele azilului.
Nu chiar în spate...
Lateral și apoi spre spatele azilului.
La revedere.
"Chiar de-ar fi să umblu prin valea întunecată a morții,
"nu m-aș teme de niciun rău"
"căci Tu ești cu mine."
"Toiagul Tău și nuiaua..."
- Nu te uita! - "...mă mângâie".
"Gătit-ai masa înaintea mea,"
"împotriva celor ce mă necăjesc..."
Ascultă, te putem ajuta, dar e un moment delicat în familie.
- Las-o baltă. - Cine ești? Cine naiba e?
De ce are chipul tău?
- Las-o baltă. - E nebun? Ești nebun?
- Lasă-l. - Ce vrei să faci?
- Nu mă atinge! - Bine, las-o baltă.
- Ei, nu mă atinge! - Las-o baltă.
Ce vrei?
Ridică-te.
Ridică-te în picioare.
- Unde te duci? - Dispari în mă-ta.
Salut, James.
- Dumnezeule, ce-i cu tine? - Știi cine sunt, da?
- Nu te simți bine? - Mă recunoști?
Sigur. Ce ți s-a-ntâmplat?
Nu vreau să fiu o marionetă.
- De acord. - De acord.
Pa.
James Simon.
Da.
Sunt bine.
Sunt acolo.
Da.
Acum îl privesc.
Vrea să sară.
Grăbește-te, te rog.
Nu sunt mulți ca tine.
Nu-i așa, Simon?
Îmi place să cred că sunt unic, într-un fel.
Traducerea și adaptarea: George Bectaș & dani67
Revizuire: muLineZu