Så er retten fandeme sat!
Er det alt, hvad han har over jer? Frygt?
Lloyd, skyd ham!
At han intet er uden jeres...
Det føles ikke rigtigt! Der er noget galt!
Nej!
Straf dem nu! Straf dem nu!
Lad os få gang I festen.
- Har I nogen sidste ord? - Jeg frygter intet ondt!
Hold kæft!
Jeg har hentet ilden til dig.
Han er væk.
- Hvem? - Den mørke mand.
Kan du se ham? Kan du se Stu?
Joe, kan du se Stu? Kan du...
Fandens også.
Gid jeg kunne sige, at alle historier slutter lykkeligt.
Sandheden er, at de fleste historier aldrig rigtig slutter.
Vi gør fremskridt hver dag, men hvor er vi egentlig på vej hen -
- og hvor lang vej har vi endnu, før vi når frem?
Hvor lang tid tager det at gå fra at genopbygge til at leve igen?
Og hvor lang tid går der efter det, før stedet bliver præcis som før?
Af og til føles det, som om Captain Trips var et tryk på en afbryder.
Alt er nyt, en mulighed for at gøre det hele anderledes.
Men hver dag tænker jeg: Kommer vi til det?
Gør vi noget anderledes denne gang?
Kan vi overhovedet det? Har vi den evne?
Det bringer mig til dig.
Da du kom hertil, var du perfekt.
3,3 kilo af alt det, jeg ikke vidste, at jeg altid havde ønsket mig.
Alle fandt alkohol frem, stort set al den sprut, vi havde samlet.
Vi skålede for dig og den fremtid, du bebudede.
Det var en allerhelvedes fest.
Men så...
Dr. Wen og jeg bildte os ind, at det nok bare var strubehoste.
Måske almindelig influenza. Alt andet end det.
Men så begyndte din hals at svulme op.
Da det stod klart, at du havde Trips, stillede vi alle os selv spørgsmålet:
7,3 milliarder mennesker blev smittet med Captain Trips.
7,3 milliarder mennesker døde.
Ikke en eneste blev rask.
Der var intet håb.
Hvordan kunne vi lade dig lide?
Jeg hader, at tanken overhovedet strejfede mig, men det gjorde den.
Men jeg kunne ikke gøre det.
Glen ville have kaldt det egoistisk at lade dig lide -
- for at skåne min samvittighed.
Måske ville han have haft ret.
Ingen havde hørt om nogen, der fik det bedre efter Trips.
Alle, vi havde set eller hørt om, fik det bare værre, inden de døde.
Selv da jeg vidste, du var tilbage, kunne jeg ikke ryste synet af mig.
Der var du, omgivet af alle de tomme barnesenge.
Men de forbliver ikke tomme.
Jen og Tyler Curtis' baby kom ti uger efter dig.
Han blev født tidligt, men han fik aldrig Trips.
Det første barn med to immune forældre. Så langt, så godt.
Måske er der stadig håb for os.
Jeg ville ønske, at du kunne møde Stu.
Folk vil have mig til at sende spejdere til Vegas -
- for at finde ud af, hvad der skete med vores folk og Flagg -
- og hvad der skabte de lys på himlen.
Men jeg siger nej. Det er for farligt.
Vi kan ikke undvære nogen.
Er det muligt, at jeg bare ikke vil kende svaret?
Hvor længe skal jeg vente, før jeg accepterer, at han er død?
Hvor lang tid går der, før jeg holder op med at drømme om ham?
- Hej med jer! - Hej!
God timing. Jeg hader at gå ned ad trappen alene.
Gå I bare, så indhenter jeg jer.
Tak skal I have! Vi ses senere.
- Vi er ved at gøre klar til I aften. - Nå, ja...
Jeg har ikke lyst til at være sammen med andre lige nu.
Ja... men jeg håber, at du har tænkt dig at kigge forbi.
Det er vigtigt, at folk ser dig. Jer begge to.
I er den eneste forbindelse, vi andre stadig har til hende.
- Er det fint? - Ja.
Indtil de andre kommer tilbage.
Ja. Indtil de kommer tilbage.
Hej. Mit navn er Tom Cullen. Jeg er 42 år gammel...
Er du virkelig?
Spørg mig igen lidt senere.
Tom reddede mit liv, Frannie.
Det her er Abagail.
Abagail.
Abby, det er din far.
Hej, min pige.
Hej, Abagail.
KOM TIL GRILLFEST DEN 4. JULI
Lad de små børn komme til mig
Lad os sætte tempoet ned, folkens.
Jeg elsker den sang.
Jeg kommer tilbage.
- Er der noget galt, skat? - Nej, slet ikke. Jeg ved ikke...
Det tror jeg, at du gør.
Du vil tro, at jeg er skør.
Det ved jeg nu ikke. Lad mig høre.
Jeg vil tilbage til Maine. Se havet.
Boulder er et skønt sted, og det er trygt.
Eller, nej. Mere trygt end derude, det ved jeg.
Civilisationen og vores venner er her, men det er bare...
Det føles så...
...midt imellem alt.
I februar kendte jeg alles fornavne.
Så smeltede sneen, og der kom 500 mere. Mindst 500.
Tre I spjældet.
Kun for beruselse, gadeuorden og hærværk nu, men det bliver værre.
- Tyveri... - Mord.
Jeg vil nødig tænke sådan, men ja.
Mor ville have kaldt det "den gamle Adam." Det kommer altid frem.
Siger du det, jeg tror?
Vil du risikere at miste barnet?
Alt indebærer en risiko. Selv nu, hvor Flagg er væk.
Vi behøver ikke blive der. Vi kan komme tilbage.
Ja, det kan vi godt. Komme tilbage og se, hvordan folk...
Vil du overveje det?
Ja, jeg skal nok overveje det.
I mellemtiden...
Må jeg få denne dans?
Hvornår vil du tage af sted?
- Mener du det virkelig? - Jeg tog jo alle dem med, ikke?
Det er begyndt at være et ret larmende sted.
Det er ikke New York City endnu, men...
Hvornår vil du rejse?
- Snart. - Jaså?
Så snart som muligt.
Slutte ringen.
Nemlig, Østlige Texas. Slutte ringen.
- Den tager jeg. - Det er min tur.
Det er helt sikkert min tur.
Kom tilbage, Stu.
Kom tilbage, Frannie.
M-Å-N-E.
- Det siger... - Vi kommer tilbage.
- Lover du det? - Det lover jeg.
Joe. Kom her, kammerat.
Nu skal du passe på Lucy-mor, ikke?
- Pas godt på alle dine mødre. - Det skal jeg nok.
Vær en god dreng. Giv mig et kram.
Nu er du manden. Okay.
- Vi ses, Joe-mand. - Farvel.
- Opfør dig pænt. - Okay.
Steve.
Mine love, ja.
Tag kun landeveje eller småveje, så I ikke skal fjerne så mange biler.
Jeg er vant til småveje, Frannie har 1000 vejkort, og tøsen er en tank.
Det er hun. Vi skal nok klare os.
- Der sker ikke noget. - Ja, hun er en tank.
Okay...
Tom!
- Jeg kommer til at savne dig. - I lige måde.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker dig.
Opfør dig pænt.
Det er vanvittigt. I kan jo dø.
Alle her er stadig I live efter superinfluenzaen og efter Flagg.
Det var den store udfordring. Det her er barnemad.
Jeg elsker jer.
Vi elsker jer.
- Vi elsker jer! - Så kører vi!
- Vi ses! - Farvel!
- Mor jer nu ikke alt for meget! - Vi elsker jer!
- Farvel, venner! - Farvel!
Træk den ind!
Sig til.
Sådan, ja.
- Virker det? - Ja.
Træk!
Lidt mere, lidt mere.
Okay, stop.
- Hvad står den på I aften? - Husets ret.
Tak, skat.
VELKOMMEN TIL NEBRASKA
Hvad siger du til at overnatte der? Den lille skal skiftes.
Det lyder som en god plan. Vi har kørt 650 kilometer I dag.
Det kan min ryg godt mærke.
Med den fart når vi Atlanterhavet sidst på ugen -
- og kan drikke limonade på dine forældres veranda.
Jeg kan nøjes med det her I nat.
Gør det noget, hvis vi bliver her, mens du ...?
Det er I orden. Jeg kender rutinen.
Dygtig dreng.
Okay, stump. Nu skal vi have dig ud.
Kom, dreng.
Hvad tænker du? Et nyt hjem?
Stedet er rent.
Dåsemad I spisekammeret, men den er dårlig.
- Der var et supermarked I sidste by. - Det er 15 kilometer væk.
- Har vi ikke forsyninger nok? - Vi må rationere dem.
Skaffe flere, hvis vi kan.
Der var også et apotek, så vi kan få noget benzokain.
- Sover hun ikke nu? - Det varer ikke længe.
Kan du høre det?
- Hvad? - Der er stille.
Ja.
Se lige den måne.
Vil du have den måne, Frannie?
"Jeg kan kaste en lasso rundt om månen for dig."
Hvor er det fra?
Og jeg frygter intet ondt.
Nej, det gør du ikke.
Jeg tager hende med ind. Det er ved at blive koldt.
Kom, Kojak!
Hallo!
Jesus, kommer du ikke forbi?
Det er nu, der er brug for dig.
Babyen er ved at få tænder.
Er du sikker på, at I ikke vil med?
Jeg vil ikke vække hende. Tanden holdt hende vågen.
- Okay. Lidt mere børneparacetamol? - Ja, eller ibuprofen.
Kan du også skaffe noget vand? Der er ikke noget her, der virker.
Kom her.
Imens skal du være på vagt.
Sådan.
Frannie Oakley.
- Vær forsigtig. - Ja.
Vær forsigtig med de nye tænder, min lille helt.
Stærkt!
Så er der jackpot.
Tror du, at den gamle pumpe virker?
Skal vi finde ud af det?
Fandens!
Skønt.
Jeg skal nok være forsigtig.
Hej, Fran. Jeg har en lille krise. En punktering, ikke noget alvorligt.
Kan du høre mig?
Frannie?
Er du der? Svar venligst. Kan du høre mig? Fran?
Jeg bad dig have walkien I nærheden.
Okay. Fint nok.
Så kører vi.
Det er godt. Og koldt.
Okay.
Hej, Frannie.
Hej, din møgkælling!
Kom så, skat.
Bliv der.
Frannie.
- Jeg vidste, du ville kigge forbi. - Du er død.
Og alligevel er jeg her.
Det her er noget, jeg drømmer.
Måske er det dig, der er død.
Et liv efter døden med dig? Næppe.
Skal vi ikke tage den diskussion senere?
Jeg vil vise dig noget.
En af de sidste stammer på Jorden, upåvirket af det moderne menneske.
Engang blev hele stammer som den udslettet af missionærer -
- som gav dem tæpper med kopper.
Disse gode mennesker blev slet ikke berørt af superinfluenzaen.
Er det ikke ironisk?
Nå, men lad os komme til sagen.
Du er ikke død, sveske...
...men det bliver du snart.
Jeg ved ikke, om du har kraniebrud eller bare en hjernerystelse.
Jeg er ikke læge, men jeg har spillet en på tv.
Jeg ved dog, at du har flere brud I højre ben.
Dit knæ er gået af led, din hofte knust, tre brækkede ribben.
Og kan du se blodet, som kommer ud af din mund?
Et af ribbenene har punkteret din lunge. Modbydeligt!
- Jeg tror ikke på dig. Du lyver. - Det er et af mine mange talenter.
Men jeg lyver ikke om det her, og det ved du.
Lille Abagail er ved at være sulten.
Så hjælpeløs, så skrøbelig.
Når din bonderøv af en ridder tilbage tidsnok til at redde hende?
Vi får se.
- Ser bilen ikke ret vakkelvorn ud? - Det der tror jeg heller ikke på.
Jeg er I et barmhjertigt humør.
Et lægende humør.
Måske kan Stu skifte det dæk uden at blive mast.
Og måske har du bare fået et mindre slag I knolden.
- Kunne du tænke dig det? - Gratis?
Selvfølgelig er det gratis.
Du tror vel ikke, at jeg er en filister?
Der er bare én lille ting.
Jeg vil gerne have et kys.
Og måske vil jeg gerne se gennem dine øjne af og til.
Bare for at se, hvordan det står til.
Vil du besætte mig?
Som du gjorde med Harold og Nadine?
Det ville min gamle ven dr. Freud kalde "en hysterisk overdrivelse".
Nej, nej, nej.
Vil du gerne dø I den brønd?
Vil du ikke hellere leve videre med din flotte mand og din datter?
- Selvfølgelig vil jeg det. - Så kys mig.
Ikke om du så var selveste Gud.
- Det hele er én stor løgn! - Muligvis.
Men du ved, at din lille pige er ude på den veranda...
...og hun er helt alene.
Hun græder.
Hun er sulten.
Hun vil have sin mor, men hendes mor er døende!
Ét kys, og du får lov til at leve og se hende vokse op -
- til at blive en stærk og kærlig kvinde.
Vi kan tale om resten senere.
Ikke for min mand, ikke for mit barn, ikke for hele verden!
Vig bag mig, din forbandede djævel!
- Frannie? - Moder?
Frannie Goldsmith, hvad laver du her?
Jeg er her ikke.
Jeg er I en brønd, og jeg er vist døende, og mit barn...
Han viste dig bare det, han troede kunne skræmme dig til at adlyde ham.
Han er sin fars søn, og han fristede dig.
Men du modstod fristelsen, og Gud vil velsigne dig.
Kom her, min pige.
Jeg må godt dø, men ikke mit barn.
Nej, Frannie. Ikke dit barn.
Kom nu, Frannie. Svar!
Fandens også!
Hvad laver du herude på vejen, dreng? Kom her!
Alt lader til at være godt.
Men så kommer Gud og siger: "Nej, der er mere at gøre."
"Mere smerte at udholde."
Så er Gud ubarmhjertig.
Job sagde det samme.
Og Gud talte til ham fra hvirvelvinden, da han sagde:
"Var du her, da jeg skabte jorden?"
Gud sagde: "Hjulet drejer videre, og kampen fortsætter -
- men befalingen er altid den samme."
"Vær tro. Rejs dig op."
Frannie!
Fran!
Åh Gud!
Frannie!
Fran! Frannie!
Jeg er en, der ved ting, Frannie Goldsmith.
Jeg ved, at du bliver mor til fem.
De 5 skal blive til 20, og de 20 skal blive til 70 -
- og nogle af de 70 lever du længe nok til at møde.
Se! Dine børn skal opfylde jorden.
Hold ud! Jeg skal nok få dig op derfra.
Hun kan ikke holde fast I linen.
Jeg fører kablet ud, du firer ned og får hende op.
Hvad?
Hund, baby!
Okay, før det ud!
Hold ud, skat!
- Jeg håber, du ved, hvad du laver. - Det gør jeg. Bare hent hende.
Okay, kør, kør!
Hold ud.
Mere!
Det er nok!
Jeg ved godt, at det gør ondt.
Giv mig lidt line! Jeg har dig, skat.
Klar? På tre: En, to, tre.
Jeg har dig.
Træk os op!
Hold fast, skat.
Kom så, skat.
Forsigtigt...
- Hun trækker knap nok vejret. - Giv mig lidt plads, Stuart.
Hvordan kender du mit navn?
Åh Gud!
Det ser godt ud.
- Sæt dig op, Frannie. - Det kan jeg vist ikke.
Kom så.
Rejs dig nu op.
Har du det godt?
- Sådan for alvor? - Der er ikke noget, der gør ondt.
Der er ikke noget, der gør ondt, Stu.
Abby!
Jeg har også savnet dig.
Min lille skat.
EN UGE SENERE
Du har aldrig set Atlanterhavet, vel?
Kun på billeder og film, men ikke sådan her.
Det er virkelig enestående.
- Nu ved du, hvorfor jeg ville komme. - Ja, det gør jeg.
Du kan lide udsigten, ikke?
Sig mig lige en ting, Stu.
Hvad ville du sige til at få fire små banditter mere?
Jeg havde nok nærmere forestillet mig omkring to.
Vi får se.
Jeg er let at overtale.
Da vi var I Nebraska...
Hvad skete der egentlig?
Der skete det, at jeg...
Jeg indså, at der er to sider af verden.
Der er det her...
...og så er der...
...en dyb brønd af mørke. En afgrund.
Mens jeg lå døende I brønden, så jeg begge to.
Og jeg blev fristet.
"Hjulet drejer rundt...
...kampen fortsætter...
...og befalingen er altid den samme."
Hvad er det for en befaling?
Vær tro.
Rejs dig op.
Hej! Hvordan skær' den?
Hold op!
Hvorfor kan vi ikke være venner?
Mit navn er Russell Faraday.
Tilbed mig!
Tekster: Kasper Rasmussen www.sdimedia.com