Rättegången kan för fan börja!
I tidigare avsnitt...
Är det allt han har på er? Fruktan?
- Lloyd. Skjut honom, för helvete! - Han är ingenting utan er...
Det känns inte rätt! Det är nåt som inte är rätt!
- Nu låter vi festen börja. - Några sista ord?
- "Jag fruktar intet ont!" - Håll käften!
Jag tog hit elden.
Han är borta.
- Vem då? - Den svarte mannen.
Ser du honom? Ser du Stu? Joe? Joe? Kan du se Stu? Kan du...?
Fan också...
Jag hade velat säga att alla berättelser har ett lyckligt slut.
Sanningen är att de flesta berättelserna inte har nåt slut.
Vi gör nog framsteg varje dag, men frågan är vart vi är på väg.
Och hur långt är det kvar innan vi är framme?
Hur lång tid tar det att gå från återuppbyggnad till att bara leva?
Och hur lång tid tar det innan det här stället blir precis som innan?
Ibland känns det som om Captain Trips var som att slå på en strömbrytare.
Allt är nytt, en chans att göra allt annorlunda.
Men varje dag undrar jag: kommer vi att göra det?
Kommer vi att göra nånting annorlunda den här gången? Har vi den förmågan?
Vilket för in mig på dig.
När du kom hit var du perfekt.
3,3 kilo av allt jag inte visste att jag alltid hade önskat mig.
Alla tog fram alkoholen, nästan all sprit vi hade samlat på oss.
Vi skålade för dig och framtiden du utlovade.
Det var en sjuhelvetes fest.
Men sen...
Dr Wen och jag intalade oss att det bara var krupp eller nåt.
Kanske vanlig influensa, vad som helst förutom det där.
Men sen började din hals svälla upp.
När det stod klart att du hade Trips ställde vi oss alla frågan.
7,3 miljarder människor fick Captain Trips. 7,3 miljarder människor dog.
Inte en enda tillfrisknade. Det fanns inget hopp.
Hur kunde vi låta dig lida?
Jag avskyr att tanken slog mig, men jag måste erkänna att den gjorde det.
Men jag kunde bara inte.
Glen hade sett det som själviskt att låta dig lida för att skona samvetet.
Han kanske hade haft rätt, jag vet inte.
Ingen hade hört om nån som blev bättre när de väl fick Trips.
Alla vi hade träffat eller hört om blev bara sjukare tills de dog.
Inte ens när jag förstod att du var tillbaka blev jag kvitt bilderna.
Där var du, omgiven av alla tomma barnsängar.
De kommer inte att förbli tomma.
Jen och Tyler Curtis baby skulle komma tio veckor efter dig.
Han föddes tidigt, men han fick aldrig Trips.
Det första barnet med två immuna föräldrar. Så långt allt gott.
Det kanske finns hopp för oss.
Jag önskar att du fick träffa Stu.
Folk vill att jag ska skicka spejare till Vegas-
-för att se vad som hände med de våra och Flagg-
-och vad som skapade de där ljusen på himlen.
Jag säger nej. Det är för farligt. Vi har inte folk till det.
Jag kanske bara inte vill veta svaret?
Hur länge ska jag vänta innan jag accepterar att han är död?
Hur lång tid tar det innan jag slutar drömma om honom?
- Hallå där! - Hej!
Lägligt. Jag avskyr att ta trappan ensam.
Ni kan gå så länge. Jag kommer ikapp.
- Vi ska förbereda inför kvällen. - Ja, just det...
Jag känner inte för att vara bland folk just nu.
Ja... Men jag hoppas att du tänker gå dit?
Det är viktigt att folk får se er, där ute. Båda två.
Du är den enda kopplingen vi har till henne.
Tills de andra kommer tillbaka.
Ja. Tills de kommer tillbaka.
Är du på riktigt?
Fråga igen om ett tag.
Tom räddade mitt liv, Frannie.
Det här är Abagail.
Abagail...
Hej, Abby. Det här är din pappa.
Hallå där, tjejen.
Hej, Abagail!
KOM PÅ BBQ DEN 4 JULI
Låt barnen komma till mig
Nu sänker vi tempot lite, gott folk.
Jag älskar den här låten.
Jag kommer strax.
- Är det nåt som är fel? - Nej, ingenting. Jag vet inte...
Det gör du säkert.
Du kommer att tycka att jag är galen.
Det vet jag inte. Testa mig.
Jag vill tillbaka till Maine. Se havet.
Boulder är underbart och det är tryggt.
Nej... Tryggare än där borta, det vet jag.
Civilisationen och våra vänner finns här, men det är bara...
Det känns så...
...mittemellan allt...
I februari visste jag vad alla hette.
Sen när snön smälte kom det 500 till. Minst 500.
Tre i finkan.
Bara fylleri och vandalisering nu, men snart blir det värre.
- Stöld... - Mord.
Jag vill inte tänka så, men ja.
Mor hade sagt "Gamle Adam". Det kommer alltid fram.
Säger du det jag tror?
Skulle du riskera barnet?
Allt innebär en risk. Till och med nu när Flagg är borta.
Vi måste inte stanna. Vi kan komma tillbaka.
Ja, det kan vi göra. Komma tillbaka och...
- Bara för att se hur folk har det... - Kan du fundera på det?
Ja, jag ska fundera på det.
Under tiden...
Får jag be om den här dansen?
När vill du ge dig av?
- Menar du det verkligen? - Jag tog ju med alla de där.
Det börjar bli ganska högljutt här.
Det är inte som New York än, men...
När vill du sticka?
- Snart. - Ja?
- Så snart som möjligt. - Sluta cirkeln.
Det stämmer, östra Texas. Sluta cirkeln.
- Jag tar det. - Det är min tur.
Det är helt klart min tur.
Kom tillbaka, Stu.
Kom tillbaka, Frannie.
M-Å-N-E.
- Det blir... - Vi kommer tillbaka.
- Lovar du? - Jag lovar.
Joe. Kom hit, kompis.
Nu får du ta hand om Lucy-mamma. Ta hand om alla dina mammor.
- Det ska jag. - Var en duktig pojke. Ge mig en kram.
Det är du som är mannen nu. Okej.
- Vi ses, Joe-mannen. - Hej då.
- Var snäll nu. - Okej.
- Steve. - Ja, jistanes...
Ta landsvägar eller småvägar så att du inte behöver röja undan bilar.
Jag är van vid småvägar. Frannie har vägkartor och vi har en stridsvagn.
Det stämmer. Vi klarar oss fint.
- Det är ingen fara. - Det är en stridsvagn.
Tom...
- Jag kommer att sakna dig. - Samma här.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig.
Sköt om dig nu.
Det är vansinne. Ni kan ju dö.
Alla här är fortfarande vid liv efter superinfluensan och efter Flagg.
Det var den stora utmaningen. Det här är en baggis!
Jag älskar er.
Vi älskar er.
- Jag älskar er! - Nu åker vi!
- Vi ses! - Hej då!
- Ha inte för roligt utan oss! - Vi älskar er!
Hej då!
Veva in den!
Så ja.
- Funkar det? - Ja. Kom igen.
Lite till, lite till.
Okej, stopp.
- Vad blir det ikväll? - Det blir handlarens val.
VÄLKOMNA TILL NEBRASKA
Vad sägs om att stanna här i natt? Vi måste byta på den lilla.
Det låter bra. Vi har kört 65 mil idag.
Det känns i ryggen.
I den här takten når vi Atlanten i slutet av veckan.
Smutta på lemonad på dina föräldrars veranda...
Jag nöjer mig med det här i natt.
Gör det nåt om lillan och jag stannar här medan du...
Lita på det. Jag kan rutinerna.
Det är bra.
Okej, lillan. Dags att ta ut dig.
Vad tycks? Ett nytt hem?
Det är rent.
Burkmat i skafferiet, men de är utgångna.
- Jag såg ett snabbköp i förra stan. - Det är 15 kilometer åt fel håll.
- Vi har väl förnödenheter? - Vi måste bevara dem.
Skaffa mer, om vi kan.
Det fanns ett apotek också. Vi kan skaffa bensokain.
- Nu sover hon väl? - Det varar inte länge.
Hör du det där?
- Vad är det? - Det är tyst.
Ja.
Titta på den där månen.
Vill du ha den där månen, Frannie?
"Jag kan kasta lasso runt den där månen för dig."
Vad var det från?
"Jag fruktar intet ont."
Nej, det gör du inte.
Jag tar med henne in. Det börjar bli kallt.
Kom, Kojak!
Hallå där.
Jesus, ska du inte komma hit?
Det är nu du behövs
Tandsprickning.
Vill ni inte följa med?
Jag vill inte väcka henne. Tanden höll henne vaken.
- Lite mer paracetamol? - Ja, eller ibuprofen.
Kan du fixa lite vatten också? Det finns inget här som funkar.
Kom hit.
Jag vill att du håller ögonen öppna.
Okej?
Frannie Oakly.
- Var försiktig. - Ja.
Var försiktig med de nya tänderna.
Schyst...
Jackpot.
Tror du att den gamla pumpen funkar?
Ska vi ta reda på det?
Fan!
Strålande...
Jag ska vara försiktig.
Hej, Fran. Jag fick lite problem här. Inget allvarligt, bara punktering.
Hör du mig?
Frannie?
Är du där? Svara. Hör du mig? Fran?
Jag sa åt dig att ha walkien nära.
Okej. Då så.
Då kör vi.
Det är gott. Och kallt.
Okej...
Hallå, Frannie.
Hallå, slyna!
Kom igen nu.
Stilla.
Frannie.
- Jag trodde nog att du skulle komma. - Du är död.
Och ändå är jag här.
Jag drömmer det här.
Då kanske det är du som är död.
Ett liv efter döden med dig? Knappast.
Vi kan väl bordlägga diskussionen tillsvidare?
Jag vill visa dig en sak.
En av de sista stammarna på jorden, obesudlade av den moderna människan.
En gång i tiden utplånades hela såna här stammar av missionärer -
- som gav dem filtar med smittkoppor.
De här fina människorna berördes inte ens av superinfluensan.
Det är ironiskt, eller hur?
Hur som helst - till saken.
Du är inte död, sockergrynet...
...men snart är du det.
Jag vet inte om du har skallfraktur eller bara en hjärnskakning.
Jag är inte läkare, men jag har spelat en på TV.
Jag vet att du har fått flera frakturer i högerbenet.
Ditt knä är trasigt, din höft krossad, tre brutna revben.
Ser du blodet som strömmar ut ur munnen?
Ett av revbenen har punkterat din lunga. Otäckt.
- Jag tror inte på dig. Du ljuger. - Det är en av mina många talanger.
Jag ljuger inte om det här. Det vet du.
Lilla Abagail börjar bli hungrig. Så hjälplös, så skör...
Hinner din bondläpp till riddare hem i tid för att rädda henne?
Vi får väl se.
- Lastbilen ser väldigt ostadig ut. - Jag tror inte på det heller.
Jag är på ett förlåtande humör.
Ett läkande humör.
Stu kanske kan byta däcket utan att bli mosad.
Du kanske klarade dig undan med en bula på skallen.
- Hade du velat det? - Gratis?
Givetvis är det gratis.
Du tror väl inte att jag är en filisté?
Det är bara en liten sak.
Jag skulle vilja ha en kyss.
Och jag kanske vill ta en titt genom dina ögon emellanåt.
Bara för att se hur det går.
Vill du ta mig i besittning? Som du gjorde med Harold och Nadine?
Det är vad min gamle vän dr Freud hade kallat en hysterisk överdrift.
Nej, nej, nej.
Vill du verkligen dö i den där brunnen?
Vill du inte leva med din stilige man och uppfostra din dotter?
- Givetvis vill jag det. - Kyss mig då.
Inte om du så var självaste Gud.
- Jag tror inte på det. Allt är lögn! - Det är möjligt.
Men du vet att din lilla flicka är där ute på verandan...
...och hon är alldeles ensam.
Hon gråter.
Hon är hungrig.
Hon vill ha sin mamma, men hennes mamma är döende!
En kyss och du får leva och se henne växa upp till en stark, god kvinna.
Vi diskuterar resten senare.
Inte för min man, inte för mitt barn, inte för självaste världen!
Gå bort, din satans djävul!
- Frannie? - Mor?
Frannie Goldsmith, vad gör du här?
Jag är inte här.
Jag är i en brunn och jag är nog döende och mitt barn...
Han visade dig bara det han trodde kunde skrämma över dig till honom.
Han är sin fars son... och han frestade dig.
Men du stod emot den frestelsen och Gud kommer att välsigna dig.
Kom hit. Kom hit, flicka.
Jag kan dö. Jag kan dö, men inte mitt barn.
Nej, Frannie. Inte ditt barn.
Kom igen, Frannie. Svara.
Vad gör du här på vägen, gosse? Kom!
Allt verkar bra...
...men så kommer Gud och säger: "Nej, det finns mer att göra."
"Mer smärta att uthärda."
Då är Gud grym.
Job sa samma sak.
Och Gud talade till honom från virvelvinden när han sa:
"Var du här när jag lade jordens grund?"
Gud menade: Hjulen snurrar vidare, kampen fortsätter -
- men befallningen är alltid densamma.
Var sann. Stå upp.
Frannie!
Fran!
Jisses...
Frannie!
Fran! Frannie!
Jag är en som vet saker, Frannie Goldsmith.
Jag vet att du kommer att bli mor till fem.
De fem kommer att föda tjugo, och de tjugo kommer att föda sjuttio -
- och en del av de sjuttio kommer du att få träffa.
Skåda, dina barn kommer att fylla på jorden.
Håll ut, jag ska hjälpa dig upp!
Jag firar ner linan, men hon kan inte hålla i sig.
Jag rullar ut kabeln, du åker ner och tar upp henne.
Hund - bebis.
Okej, släpp ut den!
Håll ut, älskling.
- Jag hoppas att du vet vad du gör. - Det gör jag. Hämta henne bara.
Okej, kör på. Kör, kör!
Håll ut.
Mer!
Okej, det räcker!
Jag vet. Jag vet att det gör ont.
- Rulla upp! - Jag har dig, hjärtat.
Kom. Redo, på tre. Ett, två, tre.
Du kan dra upp oss nu!
Håll i dig.
Kom igen, hjärtat.
Försiktigt...
- Hon andas knappt. - Ge mig lite utrymme, Stuart.
Va?
Hur vet du mitt namn?
Herregud!
Det ser bra ut.
- Sätt dig upp, Frannie. - Jag kan nog inte.
Kom igen.
Ställ dig upp nu.
Känns det bra?
- Bra på riktigt? - Det är inget som gör ont.
Det är inget som gör ont, Stu.
Abby?
Jag har saknat dig också. Min underbara tjej...
OGUNQUIT, MAINE EN VECKA SENARE
Du har väl aldrig sett Atlanten, östra Texas?
På bilder och filmer, men inte så här.
Det är verkligen enastående.
- Nu förstår du varför jag ville hit. - Ja, det gör jag.
Du gillar väl hur det ser ut?
Säg mig en sak, Stu.
Vad säger du om att skaffa ytterligare fyra små rackarungar?
Jag hade snarare tänkt mig två stycken...
Vi får se.
Jag kan lätt övertalas.
Jo... Där i Nebraska...
Vad... var det som hände?
Det som hände är att jag...
Jag insåg att det finns två sidor av världen.
Det är det här...
...och sen är det...
...en djup brunn av mörker, en håla.
När jag låg döende i brunnen såg jag båda två.
Och jag var frestad.
"Hjulen snurrar..."
"...kampen fortsätter..."
"...och befallningen är alltid densamma."
Vad är det för befallning?
Var sann.
Stå upp.
Hallå där! Hur är läget?
Kom igen!
Varför kan vi inte vara vänner?
Mitt namn är Russell Faraday.
Dyrka mig!
Text: Joakim Sandström www.sdimedia.com