Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PRINSEN OG TIGGERDRENGEN
Jeg vil nu fortælle
en historie fra gamle dage,
fra det 16. århundredes London.
KAPITEL I.
Måske er det virkelig sket.
Måske er det kun et sagn.
Måske er det sket, måske ikke.
Men det kunne være sket.
Fortællingen begynder med en glædelig begivenhed,
der skabte glæde i hele London.
Henrik VIII havde fået en søn.
Hans navn blev Edward Tudor,
og ifølge loven
blev han kaldt Prins af Wales, hertug af Cornwall.
PRINSEN AF WALES HERTUGEN AF CORNWALL
Folkets glæde blev kun overgået
af kongens lykke.
Arvefølgen var blevet sikret.
I al ubemærkethed,
blev en anden dreng født, på nøjagtig samme tid
i en fattig familie, andetsteds i London.
Og ved et mærkeligt sammentræf,
var de to nyfødte helt identiske.
Midt i den travle by
stod den gamle London Bridge.
Her voksede tiggerdrengen Tom Canty op.
Hver dag insisterede hans far på, at han humpede ud at tigge,
selvom tiggeri var strengt forbudt.
Selv små forbrydelser blev straffet med henrettelse.
En farthing, gode herre?
En farthing, gode frue?
Hjælp en stakkels forkrøblet dreng.
Bare en farthing?
Nåde, gode herre.
Tom forsøgte ind imellem at undslippe
sin triste virkelighed
ved at fantasere om et bedre liv.
Har du hverken familie, eller et sted at bo, min dreng?
- Undskyld? - Jeg sagde,
har du hverken hjem eller familie?
Kun en stakkels syg far, gode herre,
alt for svag til at arbejde.
For den unge Tom Canty, var dette et lykketræf.
Hele tre mønter.
En til hans uduelige far,
en til hans stakkels mor,
g en til hans ven og lærer, fader Andrew.
Selvom han drømte om at kunne lege som dem
i stedet for at tigge,
så var Tom ikke misundelig.
For de drømme, han havde, var mere pragtfulde
end de lege, de legede.
Han så sig selv omgivet af luksus,
og med tjenere overalt. Bukkende og skrabende.
At være kongelig måtte være vidunderligt.
På samme tid, ikke langt derfra,
sad prinsen af Wales i slottet i Westminster.
Han havde, underligt nok, helt andre drømme.
At kunne komme og gå som han ønskede,
for at lege med drenge på hans egen alder.
Bare at kunne være et almindeligt menneske.
Deres Højhed.
Hvis det behager Deres Højhed.
Jarlen af Hertford.
Deres Kongelige Højhed.
Med Deres Højheds tilladelse,
vil De, efter Deres morgenbøn
studere græsk poesi i en time.
Dernæst vil De studere latin i yderligere en time.
Og resten af formiddagen vil Deres Kongelige Højhed
hellige sig det franske sprog.
Efter frokosten vil
Deres Kongelig Højhed
studere aritmetik,
bibellæsning, jura, samt antikkens historie.
- Hvem er det? - Det er mig, fader Andrew.
Kom ind.
-Goddag, Tom -Goddag, fader Andrew.
Denne her er til Dem, fader Andrew.
Hvor gavmildt.
Nej, du skal give den til din mor.
Jeg har også en til hende.
Giv også min til hende, med Guds velsignelse.
Nej, nej, Tom. Hun... hun har mere brug for den.
Du kommer for sent i dag. Hvad har du lavet?
Jeg betragtede nogle drenge lege.
Hvad lavede de?
Det ved jeg ikke.
Men jeg forestillede mig, at jeg legede med dem.
- Og at jeg var prinsen. - Prinsen.
Jeg afholdt et krigsråd.
Og sendte mine hære ud på et nyt korstog.
Ved De, hvad jeg så gjorede?
Hvad jeg gjorede?
Deres Højhed har haft en anstrengende dag.
Uden tvivl storslået.
Men, min dreng. Du glemte ikke kun din latinundervisning,
men også dit engelsk. "hvad jeg så gjorede."
Beklager, fader Andrew. Hvad jeg så gjorde.
Det var kun dagdrømme, det betyder ingenting.
Tiden fløj bare af sted.
Og pludselig var det mørkt.
Ja, jeg forstår.
En dag,
et liv, det er det samme.
Tiden flyver forbi, og pludselig er det mørkt.
Så en ny dag, et nyt liv.
Gå i seng, Tom.
- Fader Andrew? - Ja.
Hvordan er den rigtige prins?
Bare en dreng, på nøjagtig din alder.
Er han?
Så har vi fødselsdag på den samme dag.
Hvis blot jeg kunne se ham en dag.
Men han er en rigtig prins.
Født adelig.
Man behøver ikke være født adelig for at være et fint menneske.
- Du kunne blive adelig en dag. - Hvordan?
Ved at studere og lære.
- Kunne jeg? - Ja.
Hvis du kommer til alle dine lektioner.
Det vil jeg, fader. Det lover jeg.
Jeg er her altid.
Godnat, Tom.
Godnat, fader.
Må Gud våge over dig.
Hvor er din dovne søn?
Det ved jeg ikke.
Måske er han hos fader Andrew.
Fader Andrew.
Præster... undervisning... studier,
det ødelægger drengen!
- Jeg ved det ikke. - Og det er din skyld.
Du putter de fornemme idéer ind i hans hoved.
Så kommer du endelig snigende, hva'?
Uden en mønt, velsagtens?
Bange for at få de tæsk, du fortjener.
Tre mønter.
Så du kan altså arbejde, hvis du vil?
Fra nu af
skal du komme hjem med mindst tre mønter,
ellers får du med mig at bestille.
Lad ham være i fred.
Prøver du at stjæle fra din far, hva'?
Lærer du det af præsten?
Bare vent, til jeg kommer tilbage.
Tom, vågn op.
Spis din suppe, så får du det bedre.
Sov lidt mere. Og drøm dine drømme.
Bare jeg turde drømme sådan.
- Mor? - Ja?
Hvor bor prinsen?
Han bor i Westminster Palace i Whitehall.
Når han altså ikke holder hof.
Kan folk som os få lov til at se ham?
Ja, du kan da se på ham...
fra lang afstand.
Helt udefra porten måske.
Så læg dig til at sove.
En gang til.
Det er tid til Deres hvil, Deres Højhed.
- Men det her er sjovt... - Hans Majestæts ordre, herre.
Hvad bilder du dig ind, tiggerdreng?
Hold dig væk.
Hvad bilder du dig ind?
Han ville ikke noget ondt.
Hvis De siger det, Deres Kongelige Højhed.
Det var ordrer, Deres Kongelige Højhed.
Nu får du en ny ordre...
Åben porten og lad drengen komme ind.
Vær ikke bange. Kom ind.
Hvad er dit navn, dreng?
Tom Canty, herre.
Det er et godt engelsk navn. Hvor bor du?
Inde i byen, herre. I Offal Court ved Pudding Lane.
Mærkeligt navn.
Men det lyder, som om man spiser godt der.
- Du ser ellers helt udsultet ud. - Med deres tilladelse
vil jeg tage drengen til køkkenet, så han kan få lidt rester.
Ellers tak, sir George.
Han kan komme med mig,
og få den fineste mad, køkkenet kan opdrive.
Følg med mig, Tom.
Har du det bedre?
- Meget bedre, herre. - Heldigvis er det en helligdag.
Ingen studier i dag.
Sig mig, Tom,
har du nogle søskende at lege med?
- Nej, herre. - Jeg har to.
Halvsøskende. Og alt for gamle til at lege med.
Elizabeth og så Mary, der bare ser uvenligt på mig.
Er det ikke sært?
Hun har forbudt sine tjenere at smile, fordi det er en synd.
- Hun tror, det vil ødelægge deres sjæl. - Nej!
Men min kusine, lady Jane Grey, er på min alder,
og hun er smuk og sjov.
Fortæl mig om Offal Court.
- Har du det godt der? - Nej, ikke i Offal Court, herre.
Men der er dukkespil ikke så langt derfra,
og dansende aber iklædt flot tøj.
Og vidunderlige skuespil, herre,
med skuespillere, der råber og slås
indtil alle er døde.
- Utroligt. - Ja, utroligt,
og det koster kun en farthing.
Hvad mere?
Nogle gange slås de fine drenge med stokke.
Og har væddeløb.
Og om sommeren svømmer de i floden
og dykker og leger.
Det lyder vidunderligt at være fri til
at opleve alt det.
Hvad ellers?
De leger i sandet.
Og de laver mudderkager.
Det vidunderlige mudder.
De kaster sig rundt i mudderet, herre.
Sig ikke mere! Sikke et vidunderligt liv.
At være fri.
Hvis blot jeg kunne iklæde mig pjalter som dine,
og tage skoene af, og lege i mudderet...
Bare for en enkelt dag...
Uden at blive skældt ud.
Faktisk ser jeg nu,
at du har den samme farve hår som mig.
De samme øjne, højde og figur.
Som sendt fra himlen.
Jeg har en idé.
Vi kan bytte tøj, bare i et par timer.
- Deres Højhed. - Du vil da godt prøve, ikke?
Og bytte tilbage før nogen opdager det.
Det ville være så sjovt.
Nej, Deres Højhed, det tør jeg ikke.
Det er en ordre.
Kom med ind i mit soveværelse.
Hvem kunne tro det?
Se her.
Jeg sværger, ingen vil opdage forskellen.
Tilgiv mig, herre.
Nej, det er fantastisk!
I dine pjalter kan jeg komme væk fra slottet,
og se den virkelige verden.
Bare være fri til at gøre, hvad jeg vil.
Åh, jeg må hellere skjule denne her.
Men herre, hvordan vil De komme ind i slottet igen?
Komme ind?
De vil da kunne genkende Prinsen af Wales.
Selv i pjalter.
Herre, De sagde selv, at De fuldstændig lignede mig.
Og vagten ved porten...
Det er sandt.
Den bølle til vagt.
Jeg vil ikke gå ud gennem porten.
Jeg kender en anden vej ud, og jeg kan komme samme vej ind.
Er De sikker, herre?
Så længe min onkel og søstre ikke ser mig.
Der er ingen derude.
Bliv her, til jeg kommer tilbage.
Det er en ordre. Lad, som om du er mig.
Jeg er på vej til London. Kan I fortælle mig vejen?
London er stor. Hvilken del?
Bare tæt på Offal Court.
Har I aldrig hørt om det?
Med skuespillerne og de dansende aber.
Hvor drengene leger i floden?
I må da kende det.
Jeg tror, jeg kender det. Jeg kommer med dig.
Tak. Hvad er dit navn, dreng?
Herald Weaver.
Du skal blive godt belønnet, Herald Weaver.
Tom!
Floden.
Mudderet!
Det vidunderlige mudder!
Du skal ikke kaste! Tag den!
Lady Jane Grey, Deres Højhed.
Lord Edward,
hvad er der galt?
Er De ikke rask?
De ser på mig, som om jeg var et spøgelse.
Hvad er der galt?
Nåde, jeg er ikke en lord, kun en tigger.
Hvad siger De?
Jeg beder Dem, lad mig se prinsen.
Prinsen?
Han kan give mig mine pjalter tilbage.
Jeg beder Dem.
Vil De ikke nok?
Nej, min herre. De må ikke knæle for mig.
Hvis din far så det...
Tro mig, jeg er ikke din fætter.
Edward, min kære fætter,
du er ikke rask.
En sygdom har svækket dit sind.
Jeg vil finde en læge.
Hans Kongelige Højhed må ikke forlade
sine værelser, før han er blevet tilset af læger.
Han er blevet syg i sindet
og ved ikke, hvem han er.
Kom ind.
Så, min dreng.
Min Edward, min prins,
hvad er det, jeg hører?
Du laver da ikke sjov
med din gamle far, kongen?
Kongen?
Må Gud være mig nådig.
Da de sagde det, troede jeg dem ikke.
Jeg troede bare, det var ondskabsfuld sladder.
Kom her, barn. Du er ikke rask.
Knus ikke din gamle fars hjerte.
Du kender mig da?
Ja, jeg kender Dem, herre.
Du er den mægtige hersker, udnævnt af Gud selv.
Godt, du kender mig.
Det var meget bedre.
Tag det helt roligt nu.
Ingen vil gøre dig ondt.
Du har det bedre nu, ikke?
Vender din hukommelse tilbage?
Du ved, hvem du er?
Og du vil ikke længere nævne disse fjollede ting?
De må tro mig, herre. Jeg har fortalt sandheden.
Jeg er den mest ubetydelige af Deres undersåtter.
Kun en fattig tiggerdreng.
Kun et skørt sammentræf gør, at jeg er her.
Jeg er for ung til at dø.
Hvad taler du om?
Du skal da ikke dø...
Jeg takker Gud for Deres nåde.
- Må jeg gå nu? - Gå, hvor?
Til mit hjem.
Til min mor.
Din mor?
Hun døde, da du blev født.
Vil De ikke nok lade mig gå?
Han ved ikke, hvem han er.
En slags tvangstanke, Deres Majestæt.
Lad os undersøge det nærmere.
Jeg vil sige noget på latin. Du skal oversætte, hvad jeg siger.
"En god forstand er et kongerige værd."
Det var fint.
Så kender jeg dig igen. Lad os prøve med fransk.
Jeg taler ikke fransk, Deres Majestæt.
- Det har jeg aldrig lært. - Taler ikke fransk?
Aldrig lært det?
Deres Majestæt.
Kom her, barn.
Hvil dit stakkels hoved, min søn,
og få ro.
Du vil snart få det bedre.
Det er kun forbigående.
Hør, I budbringere af tungsind og modløshed.
Min søn er blevet gal.
Men det vil gå over hurtigt, forstår I?
Det vil gå over!
Han har blot studeret for meget.
Væk, med alle hans bøger og lærere. Mere tid til leg og sport.
Så længe og så ofte han ønsker.
Sådan bliver han rask igen.
Min søn og arving til tronen. Gal, tror I?
Hvad betyder jeres mening?
Han er stadig prins af Wales.
I morgen vil han blive officielt indsat.
Gør alting klar, lord Hertford.
Men Deres Majestæt,
Det er kun hertugen af Norfolk,
jarlen af England,
der kan indsætte Deres søn i dette høje embede.
Og hertugen sidder fængslet, anklaget for forræderi.
Nævn ikke hans forbandede navn.
Vil I modsætte Jer mit ønske?
Skal prinsen vente,
fordi mit kongerige mangler en jarl,
der ikke er skyldig i forræderi? Min Gud, nej!
Befal parlamentet at sende mig Norfolks dødsstraf
før solopgang i morgen.
Som Deres Majestæt befaler.
Kys mig, min søn,
og gå ud og leg.
Jeg føler mig dårligt tilpas.
Kom tilbage, når jeg har det bedre.
Hvis du vil forråde mig, vil det gå ud over dig selv.
Godt ramt.
Dit usle kul.
Du får betalt for dine sorte manerer.
- Nej, nej, nej. - Sådan.
Betal eller gå.
Kom med mig, drenge.
Skjul ikke sandheden.
Jeg kender den.
Jeg har ikke langt igen.
Men jeg vil ikke dø, før den usle forræder, Norfolk.
Har parlamentet gjort som befalet?
Har du befalet dem at gøre det?
Ja, Deres Majestæt. Ordren er givet.
Parlamentet står klar,
til at beordre hertugen dødsdømt.
De afventer ydmygt Deres Majestæts videre ønsker i sagen.
Hjælp mig op.
Jeg vil personligt stå
foran parlamentet,
og med min egen hånd
besegle dokumentet, der udfrier mig fra denne...
Jeg har længtes efter hævn,
og nu er det for sent,
og jeg bliver berøvet denne glæde.
Men skynd Dem.
Skynd Dem,
så jeg kan gøre brug af det store segl.
Før dagen går på hæld i morgen,
vil jeg se Norfolks hoved.
Som Deres Majestæt befaler.
Så jeg kan udføre Deres ønske.
Men du har seglet, hvem skulle ellers have det?
Undskyld mig, herre, men de tog det fra mig for to dage siden.
Det gjorde jeg da også. Hvad gjorde jeg med det?
Hvis De tillader, herre,
jeg tror De lånte det til Hans Højhed, prinsen?
Ja, det er rigtigt. Det husker jeg nu.
Skynd Dem hen og hent det.
Vi har ikke tid til dette. Skynd Dem!
Gør plads for Storkansleren.
Din far, kongen har sendt mig
i en sag, der gælder liv og død.
Hans Majestæt har øjeblikkeligt brug for det store segl.
- Hvor har du lagt det? - Det store segl?
Er det en slags fisk eller dyr?
Det er ikke tidspunktet at lave sjov.
Hvor har du lagt det?
Jeg har ikke lagt det noget sted.
Jeg ved ikke engang, hvordan det ser ud.
Ved du ikke, hvordan det ser ud?
Du kan ikke være så gal.
Hvad er det til?
Hvad det er til? Hvad det er til?
Du har fået det fortalt hundrede gange.
Ifølge loven kan kongen ikke herske ved ord alene,
men ved skrift.
Ingen kongelig befaling kan føres ud i livet uden seglet.
Og hvis det ikke bliver fundet hurtigt,
kan hertugen af Norfolk ikke blive halshugget,
og du kan ikke blive indsat som prinsen af Wales.
Jeg beder Dem,
jeg ønsker ikke at blive indsat som prinsen af Wales.
Men hvorfor skal hertugen af Norfolk
miste sit hoved?
Du har helt sikkert mistet forstanden, nevø.
Behøver jeg minde Dem om, at hertugen af Norfolk og hans søn,
forsøgte at myrde Deres far, og overtage tronen?
Han må få den.
Det er også forræderi, nevø.
Fader Andrew, der lever i det samme hus som mig,
- og min familie... - Har jeg ikke sagt,
- at De aldrig må... - Min gode herre,
jeg ville blot nævne, at fader Andrew sagde
at hertugen af Norfolk, havde sejret i krigen mod Skotland
og var den største mand i landet.
Hvis Deres far, kongen,
havde hørt dette,
så ville selv Deres hals være i stor fare.
Undskyld mig, gode mand.
Jeg er faret vild i dette vildnis af usle gader.
Hvis dette er Pudding Lane, hvor er så Offal Court?
Der er du.
Skrid.
Hvor meget har du fået?
Giv mig dem.
Fjern dine hænder. Jeg har ikke nogle penge.
Hvis det er sandt,
så vil jeg ikke være John Canty, hvis jeg ikke gav dig en omgang tæsk.
Canty?
Så du er hans far?
- Jeg har ledt efter dig. - Hans far?
Hvad taler du om? Jeg er din far,
som du meget snart vil opdage, min dreng.
Jeg er helt udmattet nu,
og det er ikke sjovt længere.
Følg mig til min far, kongen,
så vil han belønne dig rigeligt.
Samtidig kan du få din søn hjem igen.
Tro mig, jeg lyver ikke.
Jeg er virkelig prinsen af Wales.
Han er blevet gal.
Gal eller ej,
så skal du snart få kærligheden at føle.
Af sted med dig.
- Fjern dine hænder. - Væk med dig!
Slå ikke drengen.
Hold dig væk, dit gamle fjols.
Tom, gå hjem med din far.
Han er ikke min far.
Jeg er Edward Tudor, Henrik VIII's søn.
Der ser du, han er blevet gal.
Og det er på grund af de idéer, du har givet ham.
Skam dig, Canty. Du har kun lært din søn at tigge.
Og hvad har du lært ham?
At lyve for mig og stjæle fra mig,
og at spilde sin tid, og hvad ved jeg,
din sorte søn af Satan.
Stop det, Canty!
Så kan du lære det. Videre!
Fader Andrew, det er mig, Will.
Her.
Lad mig hjælpe dig.
Så skete det.
Han er blevet skingrende gal. Fortæl det til din mor.
Sig, hvem du er.
Jeg er Edward, prinsen af Wales.
Åh, Tom, ikke nu.
Tom har det helt fint, min gode frue.
Følg mig tilbage til slottet, hvor han venter på mig.
Min far, kongen vil da føre ham tilbage til dig.
Det var det, jeg sagde.
Du ved, hvad der sker.
Gør, som din mor siger, og stop det.
Jeg ønsker ikke at såre dine følelser,
men jeg har aldrig set dig før i hele mit liv.
Tom, stop nu.
Det er da ikke Tom.
Han er anderledes.
Jeg ved ikke hvordan, men han er anderledes.
Anderledes, siger du?
Han er ikke så anderledes, at han ikke vil gå ud og tigge.
Hører du mig.
Du skal komme tilbage med fire pence,
så vi kan betale husleje, eller også bliver vi smidt ud.
Jeg ønsker ikke at blive blandet ind i dine forhold.
Dette klarer jeg selv, frue.
Jeg tager mig selv af denne fordrukne bølle.
Din bølle!
Fjern dig.
Din hadefulde gamle mand!
Canty.
Hvad vil du her?
- Ved du, hvad du har gjort? - Nej, og jeg er også ligeglad.
Skrid så.
Du slog præsten, fader Andrew.
Og hvad så?
Han er død.
Du dræbte ham.
Loven vil komme efter dig. Du bliver hængt.
Vi må flygte eller gå til grunde.
Hold mund med det her.
Og dig, din gale unge,
hold vores navne for dig selv.
Vi må ryste loven af vores spor.
Og du bliver her, til jeg sender bud efter dig.
Jeg kommer med en besked fra kongen.
Hans Majestæt beordrer,
at Deres Kongelige Højhed må skjule sin sygdom
så godt som muligt, indtil den er væk.
Er det forstået?
Du må aldrig igen påstå, at du ikke er den rigtige prins.
Og du må aldrig igen omtale
den opvækst i fattigdom,
som din sygdom har fået dig til at tro på.
Forstår du dette?
Jeg adlyder kongens ordrer.
Og, såfremt du har glemt det
og andre nævner det,
så skal du til en statsmiddag i aften.
En statsmiddag?
På rådhuset?
Deres Højhed.
De skal holde Deres tale nu.
Nu?
Hov, du skal ikke skubbe!
- Jeg har travlt, flyt dig. - Jeg flytter dig i stedet.
Fjern dine hænder og lad mig gå.
Bliv her, din lille mide.
Hvad tænker du på?
Og hvad laver du egentlig på denne særlige aften,
hvor du burde skåle på,
at prinsen af Wales holder middag.
Denne mand har myrdet en præst og er nu på flugt.
Så ved du det.
Siger du, jeg er morder?
Og... og hvad er du så?
Jeg er prinsen af Wales, og denne mand har bortført mig.
Prinsen... Prinsen af Wales!
- Prinsen af Wales. - Jeg er skam prinsen af Wales.
Jeg er far til en tåbe.
Prinsen af Wales.
Lad os drikke på det. En dobbelt skænk.
Til prinsen af Wales og hans morderiske far.
Det er ikke helt forkert.
En kongelig skål.
Drik, din lede hund, eller vi lader fiskene æde dig.
Drik, dit lede bæst.
Kom så!
Deres hukommelse er tilbage. De har ikke lavet en eneste fejl,
og De huskede Deres tale perfekt.
Tak... Min hukommelse øvede sig i lang tid
med jarlen af Hertford, før jeg kom her.
Jeg forlanger at komme ind på rådhuset!
I uforskammede hunde!
- Skrid med dig. - Jeg siger jer,
jeg er prinsen af Wales!
Forræderi!
I kan sagtens fornærme mig nu,
som jeg står her alene og uden venner,
men I skal blive klogere. I vil sluge jeres fornærmelser!
Prins eller ej er du en modig dreng.
- Jeg er på hans side. - Tag dem!
Gør plads for kongens budbringer.
Åbn, I kongens navn.
Kongens budbringer.
Hør efter,
jeg bringer alvorligt nyt fra slottet i Westminster.
"Kongen er død."
Længe leve kongen.
Længe leve kong Edward.
Længe leve kongen.
Du er konge nu.
Åh, nej.
- Hvor fører De mig til? - Til den kro, hvor jeg bor.
Men jeg må vende tilbage til rådhuset og afsløre bedrageren.
Det er umuligt at komme ind på rådhuset i aften,
- som De lige så. - Hvad skal jeg da gøre?
Måske har De ikke helt forstået,
hvilken desperat og faretruende situation, jeg står i.
Desto vigtigere er det at planlægge det bedre.
Og nu, følg mig.
Vi får lidt at spise og hviler lidt, og i morgen tager vi fat igen.
Hvordan lyder det, i Deres kongelige ører?
Det er nok det klogeste.
Og for at være ærlig, er jeg virkelig sulten.
- Godt, det er jeg også. - Vent.
Kender De vejen til slottet i Westminster?
Med lukkede øjne.
Så må De følge mig til slottet i morgen.
De skal følge mig derhen.
Jeg skal beskytte Dem med mit sværd. Miles Hendon, til Deres tjeneste.
Har I hørt det? Kongen er død.
Kongen er død.
Har I hørt? Kongen er død.
Ja, han døde for en time siden.
Så balladen ved rådhuset handlede om det.
Endelig er den gamle tyran væk.
Han var måske en tyran mod andre...
men han var altid venlig mod mig.
Han var en af vores største konger.
Han var en slagsbror, en sværdfægter og en jæger.
Knægt... han var en storslået mand.
- Længe leve kong Edward! - Længe leve kong Edward!
Men jeg er jo kongen.
Der er du endelig.
Du slipper ikke væk igen, min dreng.
Og nu får du et ordentlig lag tæsk.
Lige et øjeblik, min ven.
Det var hårde ord.
Hvad har det med drengen at gøre?
Hvis du endelig vil vide det, så er han min søn.
Det er løgn.
- Og han er skør! - Det er også løgn.
Gal eller ej. Løgn eller ej,
jeg vil ikke høre det, hvis du vil blive hos mig.
Jeg kender ikke denne mand. Jeg afskyr ham.
Så er det afgjort.
Det bliver vi to om at bestemme.
Hvis du rører ham, dit omvandrende stykke affald,
så slagter jeg dig som en gås. Væk med dig,
og gør det hurtigt.
Vi er ikke færdige her.
Tak igen.
Den mand er en morder. Han myrdede en præst.
Så har vi det at tænke over,
mens vi får noget at spise.
Her skal du se.
Ja, det er i det mindste bedre end det rottehul i Offal Court.
Vær venlig at vække mig, når maden er klar.
Ved alle guder,
den lille tigger behandler dit værelse
og din eneste seng, som om det var hans.
Kalder sig selv for kongen.
Han opfører sig i hvert fald som en.
Ah, endelig.
Du kan gøre mig klar.
- Skynd Dem, mand. - Med hvad?
Gode herre, jeg ønsker at vaske mig.
Det behøver du ikke min tilladelse til.
Jeg venter.
Venter på hvad?
Vær ikke fjollet, De skal hælde vandet op.
Håndklæde.
- Jeg venter igen. - Det er alligevel for galt.
Så du venter?
Gør du virkelig?
Altså...
Vover De at sætte Dem ned?
Har De glemt, hvem jeg er?
Jeg må vist hellere passe på, før jeg ryger i fængsel, hva'?
Denne gang kan se bort fra den normale fremgangsmåde.
De har tilladelse til at spise.
Hvor venligt af Deres Majestæt.
Sagde De, at Deres navn var Hendon?
Ja, herre.
Jeg ønsker at vide mere om Dem.
De opfører Dem som en fornem mand.
Er De født adelig?
Jeg stammer nok fra den tunge ende af adelen, Deres Majestæt.
Min far er sir Richard Hendon fra Hendon Hall i Kent.
Jeg er bange for, at det ikke siger mig noget.
Fortæl mig mere om Dem selv.
Der er ikke meget at sige.
Min far er både velhavende og gavmild af natur.
Han kan betale sine skatter? Det er godt.
- Og Deres mor? - Hun døde, da jeg var dreng.
- Det gjorde min også. - Nogle brødre?
Ja, to.
Arthur, der minder om min far, og min yngre bror, Hugh.
- Ham behøver vi ikke tale om. - De fleste familier har et sort får.
- Har De nogle søstre? - Nej, der er ikke flere.
Bortset fra min kusine, lady Edith.
Smuk, datter af en jarl og arving til en stor formue.
Et fremragende aktiv.
Ja, men hun var trolovet til min bror, Arthur.
Jeg var trolovet engang.
- Virkelig, min herre? - Da jeg var seks år gammel.
Til Mary af Skotland.
Og, øhm... hvad skete der med den alliance?
Hvis jeg må spørge?
Ja...
Der blev vist lidt ballade med Skotland.
Så de sendte hende væk for at blive gift
med arvingen til den franske trone.
Jeg må tilstå, at det ikke gjorde mig ondt.
Hvornår så De sidst Deres familie?
For ti år siden.
Ti år, det er lang tid.
Hvorfor forlod De Deres hjem?
Min yngre bror, Hugh, fortalte min far,
at jeg planlagde at flygte med lady Edith
imod hans vilje.
Det var sikkert sandt. Hvor rejste De hen?
Jeg rejste til Frankrig.
Jeg mente, at jeg kunne gøre min lykke i krigen på fastlandet,
men desværre blev jeg taget til fange
og sad indespærret i syv lange år.
Gudskelov var jeg heldig at kunne flygte,
og jeg er netop kommet tilbage.
Uden penge og andre midler,
og ligeledes uden kendskab til, hvad der er sket herhjemme.
De er blevet behandlet dårligt,
men jeg give Dem oprejsning. De har kongens ord.
Hvor gavmildt af Hans Majestæt.
De har reddet mig fra skade, og måske endda mit liv,
og derfor også reddet min krone.
De fortjener en belønning.
Sig, hvad De ønsker, og jeg skal opfylde det, hvis jeg kan.
Deres Majestæt,
- jeg har kun ét ønske. - Hvad er det?
At jeg kan sidde ned i
kongen af Englands nærvær.
Rejs Dem, sir Miles, ridder.
Rejs Dem, og sæt Dem da ned.
Så længe som England og kronen består,
skal De ikke miste den ret.
Mine stakkels ben.
Dæk mig til, sir Miles.
Der er kun en seng. Hvor skal jeg sove?
Foran døren og holde vagt.
Sove foran døren.
Holde vagt.
Aha...
Dæk mig til igen. Jeg fryser.
- Hvad laver De? - Det er i orden nu, Deres Majestæt.
Læg Dem til at sove igen, så er jeg snart tilbage.
Kom ind.
En besked til Dem, herre.
Ja?
Den herre, der netop har forladt Dem,
beder Dem møde ham så snart som muligt,
ved enden af broen på Suffolk-siden.
Jeg forstår.
Men det ville have været mere korrekt,
hvis sir Miles selv havde givet mig besked.
Den ser fin ud, og passer bedre til årstiden.
- Jeg tager den. - Mange tak.
Er det nok?
En lille mønt mere.
Hvor vover De! Fjern Deres hænder.
- Hvem er De? - Er min udklædning så god,
at du ikke genkender din egen far?
Jeg er kongen nu, og du bliver hængt!
Hvis jeg ikke var eftersøgt for mord,
ville jeg tage mig tid til at banke dig fra sans og samling.
Af indlysende årsager har jeg taget et nyt navn.
Nu hedder jeg Tyler, John Tyler.
Og du hedder Jack, og du vover at glemme det.
Hej, hvad gør du med den unge dreng...
Pas dig selv, eller jeg smadrer dig.
Ellers tak.
Hvor er drengen?
Netop som du var gået, kom der en ung fyr rendende
og sagde, at du havde sendt bud efter drengen.
- Så de gik sammen. - Hvor gik de hen?
I retning af porten mod Suffolk.
Har du set to drenge gå forbi her for et øjeblik siden?
En af dem havde denne højde.
Det har jeg. De var sammen med
en stor rødhåret bølle.
Han slæbte ham afsted ned ad Rochester-gaden.
Jeg spurgte ham. "Hvad gør du med..."
Koste? Er der nogen, der vil købe en kost?
En god stor kost.
Hvor er resten af banden,
- han fortalte mig om? - De kommer snart tilbage.
De er ude og plyndre en landsby.
En god aften at gøre det i, hva'?
Jeg glæder mig, til de kommer tilbage.
De skal nok give dig en varm velkomst.
Gå udenfor nu.
Og hold øje med lovens mænd.
- Det skal ske. - Hold øje med ham her.
Jeg, prinsesse Elizabeth, sværger,
at jeg altid vil være tro
mod Hans Majestæt, kong Edward VI,
hans arvinger og efterkommere ifølge loven.
Lady Jane Grey.
Jeg, lady Jane Grey, sværger, at jeg altid vil være tro
mod Hans Majestæt, kong Edward VI,
hans arvinger og efterkommere ifølge loven.
Hans Nåde, ærkebiskoppen af Canterbury.
Jeg, Thomas Cranmer, ærkebiskoppen af Canterbury,
sværger, at jeg altid vil være tro
mod Hans Majestæt, kong Edward VI,
hans arvinger og efterkommere ifølge loven.
Hans Nåde, ærkebiskoppen af York.
Jeg, John Metcalf, ærkebiskoppen af York,
sværger, at jeg altid vi være tro...
Deres Majestæt? Deres Majestæt?
Mod Hans Majestæt, kong Edward VI,
hans arvinger og efterkommere ifølge loven.
Hans Nåde, hertugen af Northumberland.
Stille!
Og hvorfor tror du, at du er kvalificeret
til at blive optaget i vores noble selskab?
Udover det, du har fortalt os om lidt sølle tyveri og hapseri.
Tja...
Hvis det, at slå hjernen ind på et gammelt fjols
og... at dræbe ham, tæller som en kvalifikation,
ja, så kan jeg da påstå det.
Ved en fejltagelse, naturligvis.
Hvor mange gode mænd, er I i denne bande?
Omkring 40. De fleste er her nu,
men på det seneste har nogle været lidt uheldige.
Aha, hvordan det?
De blev slået ihjel for ærligt tiggeri.
De blev pisket til blodet løb,
og så blev de sat i gabestokken.
Så tiggede de igen.
Så blev de pisket igen
og fik skåret et øre af.
Så tiggede de en tredje gang.
Hvad skulle de ellers gøre? Det var deres erhverv.
Så blev de brændemærket på kinden
og solgt som slaver.
Så løb de væk.
Så blev de fanget og hængt.
Det er ikke gået helt så galt for os andre.
Yokel, Burns, Hodge,
kom herop og vis vores gæst jeres nye pynt.
Yokel, vores ven vil sikkert gerne høre din historie.
Det vil jeg ganske givet.
Engang var jeg en velstående landmand, med en kærlig kone og børn.
Nu ser det anderledes ud, og min kone og børn er døde.
Måske er de i himlen. Måske i det andet sted.
Men jeg takker Gud for, at de ikke er i England længere.
Min stakkels gamle mor passede syge mennesker.
En af dem døde.
Så min mor blev brændt som heks,
mens jeg og mine børn grædende så til.
Kongens lov! Kongens lov!
Skål for vores barmhjertige konge.
Kongens lov udfriede min mor, fra kongens helvede.
Jeg tiggede fra hus til hus,
mens jeg og min kone bar vores sultne børn i vores arme.
Men ifølge kongens lov er det forbudt at være sulten.
Så de piskede os gennem tre landsbyer.
Skål for vores barmhjertige lov.
Kongens lov. Kongens lov.
Skål for vores barmhjertige konge.
Så min kone og børn sultede ihjel.
Drik drenge! En lille slurk!
En slurk for de stakkels døde børn og for min kone!
For de stakkels døde børn og konen.
Jeg tiggede igen og mistede et øre. Du har set hvad der var tilbage.
Så blev jeg solgt som slave.
På min kind fik jeg brændemærket et "s".
"S" for slave, forstår du?
Slave!
Nu har du mødt en.
Kongens slave.
Jeg flygtede, men bliver jeg fundet,
forbandet være kongens lov,
- så bliver jeg hængt. - Det sker ikke!
Og fra nu af er den lov afskaffet.
Hvem var dog det?
Jeg er Edward, jeres konge.
Utaknemmelige vagabonder, er det den tak, jeg får
for den kongelige velsignelse, jeg har givet jer?
Brødre! Brødre, dette er min søn,
en drømmer, og aldeles gal.
Han tror virkelig, at han er kongen.
- Jeg er kongen. - Du skal få med mig at bestille.
Har du hverken respekt for konger eller vagabonder?
Anfægt min ledelse igen, og så hænger jeg dig selv.
Slap lidt af, min dreng, det er ikke for klogt.
Lav sjov, hvis du vil,
men vælg en anden titel.
Foo-foo, tåbernes konge!
Længe leve foo-foo, tåbernes konge!
Kron ham!
Find kronen! Kron ham!
Der er hans kappe!
Kron ham!
Længe leve foo-foo!
Hvem er du, og hvad vil du?
Du kender mig da, herre.
Jeg er din syndebuk.
Min syndebuk?
Ja, herre. Jeg er John, John Marlowe.
Ah, ja.
Ja, nu husker jeg det. Ser du, jeg har været syg.
Kongens død var et stort chok.
Min stakkels herre.
Det er sjovt, som hukommelsen kan spille dig et puds.
Men jeg har det bedre nu.
Et lille fingerpeg hjælper min hukommelse tilbage.
Mind mig om, hvem du er, og hvorfor du er kommet.
For nogle dage siden
begik Deres Majestæt tre fejl i græsk
i morgenundervisningen.
- Kan De huske det? - Ja.
Ja, det tror jeg. Forklar videre.
Din lærer blev vred og lovede, at han ville
- straffe mig for det... - Straffe dig?
Hvorfor skulle han straffe dig for min fejl?
De har også glemt det.
Din lærer straffer altid mig for dine fejl.
Det forstår jeg ikke.
Deres Majestæt, ingen kan straffe kongen.
Så når du bør straffes, er det mig der modtager den.
Det lyder ikke rimeligt.
Rimeligt? Det er fint med mig.
Det er mit erhverv og mit levebrød.
Sikke en mærkelig måde at tjene til dagen og vejen på.
Og er du blevet straffet for de fejl?
Ikke endnu, herre.
Det skulle være sket i dag.
Jeg kom for at minde Deres Majestæt om,
at De lovede at tale min sag.
Bare rolig.
Du bliver ikke straffet. Det lover jeg.
- Tak, Deres Majestæt. - Nej,
det er mig, der takker dig.
Du kan hjælpe mig med at genfinde min hukommelse.
Du må tilbringe mindst en time hver dag med mig
og minde mig om personer og ting.
- Gerne. - Du må fortælle mig
alt om mit tidligere liv,
mine søstre og alt andet, du ved om,
hvad der foregår på slottet. Du skal blive vel belønnet.
Tak, Deres Majestæt.
Kom så, af sted med jer.
Len, Foo-Foo...
Der er en landsby bag bakken der.
Tag Foo-Foo med, observer stedet
og stjæl, hvad I kan, mens I er der.
De kunne blive hængt for sådanne ord.
Ja, Deres Majestæt.
Kom, så, du hørte dine ordrer.
Hej. Deres velbårenhed...
Selvom det er min egen uægte søn,
så stoler jeg ikke på den lille slyngel.
Følg efter, og hold øje med ham.
- Men bland dig ikke. - Jeg har forstået.
Han skal lære et par tricks.
Det er et sølle sted. Der er ikke noget at stjæle.
- Vi må tigge. - Tal for Dem selv.
- De trætter mig. - Hør lige her, Jack,
hvis du hverken vil stjæle eller tigge,
så ved jeg, hvad du kan gøre.
Du kan aflede opmærksomheden mens jeg tigger.
Jeg ved ikke, hvad De taler om.
Så hør her. Se, der kommer en der.
Jeg falder omkuld i et anfald, og når den mand kommer for at hjælpe,
skal du falde på knæ og klynke,
som om det var verdens undergang.
Og bliv ved, indtil vi har fået hans mønter,
eller jeg får fat i dig.
Jamen dog, hvad er der galt?
Hvordan kan jeg hjælpe?
Min bror vil fortælle det, noble herre.
Det er en forfærdelig lidelse, og jeg har frygtelige smerter.
Bare en mønt, herre, så jeg kan købe lidt mad.
Kun mad kan hjælpe mig.
Her er to mønter.
Dem skal du have, din stakkel.
Hjælp mig med at bære din bror hen til kroen.
Jeg er ikke hans bror.
Det er noget frygteligt noget at sige.
- Skam dig. - Han er en tigger og en tyv.
Han fik dine mønter,
og han har sikkert taget din pung også.
Hvis du vil kurere ham, så giv ham en omgang med din stok.
Tyv, kom tilbage!
Stop tyven!
Stop ham!
Der fik jeg dig!
- Hold venligst min hest. - Ja, herre.
Kan du mon hjælpe mig?
Jeg forfølger en morder, der har undsluppet loven.
Har De set en mistænkelig rødhåret slyngel komme forbi her?
Ja, for et kvarter siden.
Sammen med en dreng?
Det så ud, som om han forfulgte en dreng.
I hvilken retning?
Ned ad vejen, der fører mod skoven.
Må helgenerne belønne Dem.
Tak.
- Foo-Foo, den første konge af tåberne, - Foo-Foo, den første konge af tåberne,
Du skal nu få at høre, hvad du er anklaget for.
Første anklage: at nægte at tigge.
Ikke blot nægtede denne forræder
at tigge, Deres velbårenhed,
han afslørede mig også som lommetyv,
og sørgede for, at jeg måtte flygte.
- Hvad er fangens forsvar? - Intet. Det er sandheden.
Jeg beklager kun, at loven ikke fangede ham.
Næste anklage. At flygte fra din værge.
Den taler for sig selv, Deres velbårenhed.
Det var heldigt jeg advarede Dem, hva'?
Og den næste anklage, at nægte at...
Nægte at stjæle, Deres velbårenhed.
At nægte at stjæle!
På vej tilbage
tvang jeg denne sølle skurk ind i et ubevogtet køkken.
Et ubevogtet køkken!
Ikke blot kom han tomhændet ud,
men han forsøgte at vække husstanden.
Er der nogle blandt jer, der vil tale for den anklagede?
- Jeg vil. - Jeg vil også.
- Lad en mand tale for alle. - Jeg gør det.
Hvad har du at sige?
Uanset om den lille slyngel er skyldig i anklagerne,
så kan vi lide den lille gavtyv. Han er frisk og frejdig.
Så vil hans skyld blive afgjort ved en duel.
Ifølge de gamle traditioner,
skal han kæmpe mod sin hovedanklager.
Ja.
Hvis han taber, bliver han dømt skyldig
og straffet.
Hvis han vinder, bliver han frifundet.
De skal kæmpe med stave,
der har den samme vægt og størrelse.
Sæt i gang.
Godt kæmpet. Du er hermed frifundet for alle anklager.
Titlen, Foo-Foo, den første, tåbernes konge,
er fra nu af omstødt.
Du vil nu blive kronet ved en ny ceremoni
og vil herefter være konge af arenaen!
Hvad er dette for en hån?
Velkommen, sir Miles.
De er hjerteligt velkommen.
Er du uskadt?
Hvad er det for en ynkelig ridder? Skynd dig at fortælle, hvad du vil her.
- Jeg er hans beskytter. - Og også skingrende gal.
Han kidnappede min søn... uh!
Han er en ynkelig kujon.
Jeg er den eneste ridder her!
Men du har vist en fordel.
Skynd dig mod Canterbury.
Stop! Kom her!
Hop op og få ham ned! Træk ham ned!
Kom i gang!
Kom nu. Efter ham!
Gør det nu!
Ryst grenen.
Sådan!
Slå ham.
Forsvar dig, min dreng!
Meget modigt, min herre. Dygtigt gjort.
Hjælp! Hjælp! Hjælp!
Her, min herre,
tøj, jeg købte til dig på London Bridge.
Jeg... Jeg håber de passer i størrelsen.
Stoffet er lidt groft.
Men i det mindste bedre end disse pjalter.
Tag tøjet på, så rider vi afsted.
Ja, vi rider lige hen til Westminster,
så vi kan få min trone tilbage. Hvem kender du ved hoffet?
Der er jo altid sir Humphrey Marlowe.
Den gamle konges bestyrer af køkkenet,
eller noget i den retning.
Åh, ja.
Så er der også den gamle særlig, jarlen af Hertford.
Sir Miles, før De siger noget uheldigt,
skal De vide at den gamle særling er min onkel,
bror til min mor, den afdøde dronning.
Og sir Humphrey Marlowe har været død i fem år.
Hvordan ved du, at sir Humphrey Marlowe
- har været død i fem år? - Tvivler De på mig, sir Miles?
Hans søn John er min syndebuk.
Din synde...
Ved alle guder,
De er virkelig kongen.
Sir Miles, er De blevet gal?
Tilgiv mig, Deres Majestæt. Jeg sagde det kun i sjov.
De er tilgivet.
De har gjort meget for Deres konge.
Men det er sært...
Meget sært.
Hvad er meget sært, Deres Majestæt?
Denne tiggerdreng,
han kender intet til hoffet og protokollen.
De må da have afsløret ham allerede.
Synes du ikke, det er sært, at landet ikke vrimler
med kurerer og kundgørelser, der leder efter mig?
Jo, det er sært.
Den tiggerdreng...
Jeg spekulerer på, hvordan han har det.
Han er sikkert smidt i et fangehul.
Hal Bodkin, der er blevet idømt ti års fængsel
for krybskytteri i Windsor-skovene,
anmoder om benådning.
Ti år for krybskytteri? Hvad fangede han?
En håndfuld harer, Deres Majestæt.
- Som rigsforstander... - En uhyrlig dom.
Han bliver benådet.
Fortsæt endelig.
Mary Smithers, en pebermø,
dømt til at blive brændt på bålet for hekseri.
Den normale straf, Deres Majestæt.
- Peter Burns... - Dømt efter hvilke beviser?
Hun forbandede en skatteopkræver, Deres Majestæt.
Hun påkaldte djævlen, at han skulle få smerter og kramper.
Hvordan har skatteopkræveren det?
- Han har det fint, Deres Majestæt. - Det er da ikke retfærdighed.
Hvis skatteopkræveren er uskadt,
må kvinden være uskyldig i anklagen om hekseri.
Benåd hende.
Ja, Deres Majestæt.
Hvis jeg må, herre. At påkalde djævlen er kætteri.
Som straf må kvinden brændes,
så hendes sjæl kan renses af flammerne.
Det er kun et godt råd, Deres Majestæt.
Må jeg ikke tale? Jeg er Deres fars datter.
Har De andet at tilføje, Spaniens datter.
Ja, min bror.
At Deres barmhjertighed går for langt.
Hver dag benåder De kættere og syndere,
som ifølge landets lov burde hænges og brændes
for deres forbrydelser og fejltagelser.
Er barmhjertighed også en forbrydelse?
Når den overdrives, ja.
Må jeg minde Dem om, at der i vores afdøde fars tid
nogle gange sad 62.000 straffefanger på samme tid.
Og at mere end 72.000 tyve, røvere og kættere,
blev dødsdømt under hans storslåede regeringstid.
Er det noget at være stolt af?
Vil De foretrække, at jeg overgår det, datter af Aragon?
Koldt blod løber i Deres årer, kvinde,
hvis det overhovedet løber. Skam Dem!
Afsted med Dem. Og bed til Gud,
at han vil fjerne den sten i Deres bryst
og erstatte den med et hjerte.
Afsted! Er De døv? Kongen beordrer det!
Hør, hvad er bålet for?
Der vil brænde bål
på hver en bakketop i aften.
Dans og underholdning indtil daggry.
Ja? Hvad er det, I fejrer?
Har du gået rundt i en tåge?
Har du ikke hørt det?
I morgen bliver den nye konge, Edward VI kronet.
Kronet?
I morgen? Af den opkomling?
Skynd Dem til slottet. Vi må ikke komme for sent.
Der er mine værelser, de midterste vinduer på første sal.
Hvad vil De gøre, når De er kommet over muren?
Gå ind på mine værelser og flå tøjet af den bedrager.
Jeg vil skabe et postyr, der ikke er set siden
Anne Boleyn blev arresteret.
Stop! I kongens navn.
Gå til Westminster Abbey.
Konfronter bedrageren før han kan blive kronet.
Stop, du der!
Kaptajn, jeg kan forklare alt.
- Og De har ingen tid at spilde. - Smid slynglen i fængsel.
Kaptajn, der er en bedrager på slottet.
Han er ikke den rigtige konge, og han må ikke blive kronet!
- Få ham væk. - I bliver alle hængt for forræderi.
De skal få en sidste advarsel.
Den dreng, de kroner, er en bedrager.
Jeg tænker, at du må være gået fra forstanden.
Ellers ville jeg få dig hængt og parteret for forræderi.
Han har mindre kongeligt blod i sine årer end en kalkun.
Et ord mere,
og jeg skal få dig pisket til du er døden nær.
Amen
Foran jer står
kong Edward, jeres ubestridelige konge.
Er alle, der er mødt på denne dag,
for at tilbyde jeres troskab og tjeneste,
villige til at gøre dette?
Ja! Ja! Ja!
Gud bevare kong Edward.
Modtag dette kongelige sværd,
der er bragt fra Guds alter.
Med dette sværd må De udøve retfærdighed,
begrænse synder og beskytte den hellige kirke.
Hjælpe og forsvare enker og forældreløse,
forny de ting, der forfalder,
vedligeholde de ting, der er blevet fornyet,
straffe og forbedre det, der er forkert
og godkende det, der i orden.
Og når du i dag sætter en guldkrone på hans hoved,
fyld da hans kongelige hjerte med din uendelige nåde.
Og kron ham med alle kongelige dyder
gennem den evige konge, Jesus Kristus, vor herre.
Amen
Stop!
Jeg forbyder jer at sætte kronen på den bedragers hoved.
Jeg er kongen.
Hænderne væk!
Det er sandt. Han er kongen.
Lord Hertford, dette er...
Lyt ikke til Hans Majestæt.
Hans sygdom har ramt ham igen.
Arrester den vagabond.
Rør ham ikke.
Jeg siger det igen, han er kongen!
Jeg, Tom Canty, bliver den første, der sværger troskab mod Dem.
Og jeg trygler Dem om at tage kronen på,
og at indtage Deres retmæssige plads på tronen.
Dette er en meget farlig situation.
Det kunne splitte landet og bringe arvefølgen i fare.
Vent.
Jeg har svaret.
Hvor befinder det store segl sig? Svar mig på det.
Kun den rigtige prins af Wales kan vide det.
Tronen afhænger af dette svar.
Det er ingen hemmelighed.
Sir Geoffrey, gå til mit private kammer på slottet,
og i hjørnet længst fra døren
finder du en lille messingknop.
Tryk på den, og låget til et smykkeskrin vil åbnes.
Deri ligger seglet.
Bring det hertil.
- Ja, Deres Maj... - Vent!
Spar Dem turen, sir Georffrey.
Som kongen selv vil bevidne,
så har jeg søgt overalt i de private gemakker.
Er det ikke sandt, Deres Majestæt?
- Jo. - Jo.
Og jeg undersøgte smykkeskrinet.
Var seglet deri?
- Nej. - Nej.
Smid denne løgnagtige slyngel ud herfra,
og få ham pisket gennem hele byen.
Hvis jeg er kongen, så beordrer jeg jer væk.
Det smager af forræderi.
Det er underligt, at et så stort objekt
som det store segl bare kan forsvinde.
En skive af massivt guld.
Vent, er den rund og tyk,
og er der bogstaver indgraveret på den?
Ja.
Så ved jeg, hvor det store segl er.
Hvis bare De havde beskrevet den, kunne De havde haft den for længst.
Min herre, hvad siger De?
- Så er De jo den retmæssige konge? - Nej, men jeg ved, hvor det er.
Så må De være kongen.
Det var ikke mig, der lagde det der.
Det var den retmæssige konge af England, der står foran mig nu.
Han kan selv fortælle Dem, hvor han lagde det.
Så vil I tro ham.
Tænk godt efter, Deres Majestæt.
Det var den sidste ting, De gjorde,
før De løb ud af slottet iført mine pjalter.
Ja, alt det husker jeg.
Men jeg husker intet om det store segl.
Deres Majestæt, lad mig bringe Dem tilbage til den morgen,
præcis som det skete.
Vi talte sammen.
- Husker De det? - Ja.
Og De havde givet mig mad og drikke og sendt Deres tjenere bort,
så jeg ikke skammede mig over mine manerer foran dem.
Ja, det husker jeg.
Og så byttede vi tøj, for sjov.
Og vi stod foran et spejl,
og vi så helt ens ud.
- Kan De huske det? - Det er sandt.
Og så løb De ud af Deres soveværelse,
og De kom forbi et bord.
Og det store segl lå på det bord.
De kiggede efter et sted at gemme det.
- Og Deres øjne faldt på... - Det er nok.
Sir Geoffrey, gå til mit værelse.
Og i hjelmen på min rustning
vil De finde seglet.
Det er rigtigt, min konge.
Englands krone er Deres!
Skynd Dem af sted, sir Geoffrey.
Gud bevare kongen.
Og nu, min konge,
tag disse kongelige klæder på og giv mig mine pjalter tilbage.
Ja, og smid den lille slyngel i fængsel.
Nej, ingen må røre ham.
Han er skyld i, at sandheden kom for en dag.
Sig mig, Tom Canty,
hvordan kunne De huske, hvor jeg gemte seglet, når jeg ikke kunne?
Det var nemt, min konge.
Hvorfor?
Jeg har brugt det så ofte.
Brugt det? Hvad brugte De det til?
Sig det blot. De har intet at være bange for.
Hvad brugte De det store segl til?
Til... til at knække nødder.
Følg med mig, herre.
Jeg forsikrer Dem, det er alvorligt ment.
Tom Canty modtager hermed tronens beskyttelse,
og vil fremover have den ærefulde titel
af kongens myndling.
Har De fundet Deres mor?
- Ja, herre. - Godt.
Hun skal blive behandlet godt.
Og når Deres far bliver fanget, så håndterer vi ham.
Stil Dem her,
indtil kongen har tid til at se Dem.
Han er ikke min konge.
Rejs dig op, din beskidte hund!
Hvor vover du at sidde i kongens nærvær!
Rør ham ikke.
Han har ret til at sidde i kongens nærvær.
Vel mødt igen, sir Miles. Jeg troede jeg havde mistet Dem.
Men De er heldigvis i sikkerhed.
Sværdet.
Dette er min beskytter og ven i nøden, Miles Hendon.
Han var min eneste ven, og han reddede mit liv.
Rejs Dem, Miles Hendon, jarl af Kent.
Edward af England slår dig hermed til ridder.
Den unge konge glemte heller ikke, hvad han havde set
af lidelser og undertrykkelse af sine undersåtter.
Og Edward VI blev en meget barmhjertig konge...
RETFÆRDIGHED OG STRAF
I disse strenge tider.
PRINSEN OG TIGGERDRENGEN
SLUT
Tekster af: Hans Jensen