Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KOLDUS ÉS KIRÁLYFI
Olyan mesét mondok el, amit én is úgy hallottam.
Apáról fiúra száll a XVI. század óta. Az ősi Londonban esett meg.
Lehet, hogy történelem, de az is, hogy legenda.
Talán megtörtént, talán nem, de megtörténhetett volna.
A történet kezdete egy esemény, ami nagy ünnep volt Londonban.
VIII. Henriknek fia született. Az Eduárd Tudor nevet kapta,
és királyi rendelet tette Wales és Cornwall hercegévé.
A nép öröménél csak a király öröme volt nagyobb.
Ezzel biztosítottá vált a Tudor-ház öröklése.
Bár kevesen tudták, egy másik gyermek is született ugyanakkor
egy koldus családjában Offal Courtban, a Pudding Lane-en.
Valamilyen rejtélyes okból a két gyermek egyformán nézett ki.
A város nyüzsgő szívében állt az ősi London Bridge.
Itt nőtt fel a koldus fia, Tom Canty.
Az apja mindennap koldulni küldte,
bár a király törvénye szerint a koldulás bűnnek számított,
és akkoriban a kisebb bűnökért is halál járt.
Negyed penny, uram? Negyed penny, úrnőm?
Könyörüljenek a szegény, születése óta nyomorék fiún.
Csak negyed pennyt... Könyörüljön, jó uram!
Tom egyetlen kiutat talált nyomorúságos körülményeiből.
Képzeletben szőtt álmokat a jobb életről.
- Nincs otthonod vagy családod? - Tessék?
Azt kérdeztem, nincs otthonod vagy családod?
Csak a szegény apám, uram, aki túl gyenge a munkához.
Az ifjú Tom Canty számára ez maga volt a váratlan vagyon.
Három csengő félpenny.
Egy a részeges apjának, egy titokban szegény anyjának,
egy pedig barátjának és jótevőjének, Andrew atyának.
Még amikor a többi fiút figyelte, akiknek nem kellett koldulniuk,
Tom ilyenkor sem irigykedett.
Az álmai ugyanis dicsőségesebbek voltak a játékaiknál.
Luxussal körülvéve látta önmagát,
szolgák hajlongtak előtte és lesték minden parancsát.
Ennél semmi sem lehet csodásabb.
Eközben Westminsterben a walesi herceg
furcsa módon teljesen más dolgokról álmodozott.
Nem lenne csodás, ha oda menne, ahová akar,
ha játszhatna a kortársaival, ha átlagos fiú lehetne?
Felség! Felség, ha szabad...
Hertford earlje.
Királyi fenség, ha megfelel felségednek,
a 9 órai ima után egy órán át a görög verselést tanulmányozzuk,
amit egy óra latin fordítás követ.
A délelőtt hátralevő része a francia nyelvé, ha megfelel.
Aztán a déli ebédet követően, ha megfelel felségednek,
az egyszerű matematika következik,
a Biblia tanulmányozása, jog, majd ókori történelem.
- Ki az? - Én, Andrew atya.
- Helló, Tom! - Helló, Andrew atya!
Ez a magáé, Andrew atya.
Nagylelkű vagy, de nem. Inkább add édesanyádnak.
- Neki is van egy. - Isten áldásával ezt is megkapja.
Nem, nem, nem Tom. Neki jobban kell, mint nekem.
Ma későn jöttél. Milyen rosszaságon törted a fejed?
- A fiúkat néztem játék közben. - Mit játszottak?
Nem tudom, de úgy tettem, mintha velük játszanék.
- Én voltam a herceg. - Herceg...
Haditanácsot tartottam és új keresztes hadjáratot hirdettem.
- Tudja, mit tesztem utána? - Mit "tesztem" utána?
Felségednek nehéz napja volt. Bizonyára történelmet írtál,
de fiacskám, a latinlecke mellett már az anyanyelved is elfelejtetted.
Mit "tesztem" utána...
Bocsásson meg, Andrew atya. Mit tettem utána.
Nem számít, hiszen úgyis képzelődés.
Elnézést az óra miatt. Elment az idő és hirtelen besötétedett.
Megértelek. Egy nap, egy egész élet... Ugyanolyan.
Az idő elrepül és hirtelen sötét lesz.
Aztán jön az új nap, az új élet. Szép álmokat, Tom!
- Andrew atya? - Igen?
- Milyen az igazi herceg? - Ugyanolyan fiú, mint te.
Ráadásul napra pontosan ugyanannyi idős is.
Tényleg? Ez azt jelenti, egy napon van a születésnapunk.
Bárcsak láthatnám, csak egy napra!
Csakhogy ő igazi herceg. Nemesnek született.
Nem csak a születés tehet nemessé. Egy nap te is nemes lehetsz.
- Hogyan? - Tanulással és tudással.
- Tényleg? - Igen, ha nem hagyod ki az órákat.
- Nem fogom. Megígérem. - Én mindig itt vagyok.
- Most jó éjt, Tom. - Jó éjt, atyám.
Az Úr vigyázzon rád!
- Hol az a semmirekellő fiad? - Nem tudom.
- Talán Andrew atyánál. - Andrew atya. Papok.
- Tanulás... Csak tönkreteszi. - Nem tudom.
A te hibád, hogy ilyen ostobaságokkal tömöd a fejét.
Végre hazasettenkedtél, mi? És nyilván egy penny sincs nálad.
Nem félsz a veréstől, amit a lustaságodért kapsz?
Három félpennys. Szóval tudsz dolgozni, ha akarsz.
Mostantól minden nap hozol három félpennyst, vagy megbánod.
- Hagyd már a fiút! - Lopni az apádtól, mi?
Erre tanítja a pap? Várj csak, amíg megjövök, és móresre tanítalak.
Tom. Gyerünk, ébredj! Edd meg a levesedet. Máris jobb lesz tőle.
Menj csak, aludj és álmodj. Bárcsak én is így tudnék álmodozni!
Anya? Hol lakik a herceg?
A Westminster kastélyban, Whitehallban.
Persze amikor nem Hampton Courtban van.
A hozzánk hasonlók vethetnek rá egy pillantást?
Persze, megnézni lehet. Jó messziről.
A palota kapuján át, talán.
Istenem, aludj már!
- Még egyszer. - Ideje pihenni, felség.
- De most kezdtem élvezni... - Atyád parancsa, felség.
Hová tetted a jó modorod, koldus? Tűnj innen!
Hogy mersz így bánni vele? Nem tett semmi rosszat.
Felség, ha szabad, csak a parancsot teljesítem.
Akkor más parancsot adok. Engedd be a fiút!
Ne félj. Gyere!
- Mi a neved? - Tom Canty, szolgálatodra.
- Jófajta szász név. Hol laksz? - A városban, uram.
- Offal Court, a Pudding Lane-nél. - Érdekes hely lehet.
És a neve alapján ott senki sem éhes, de te csontsovány vagy.
Ha óhajtja fenséged, leviszem a konyhába és kap egy kis maradékot.
Ez nincs ínyemre, Sir George.
Jöjjön a szobámba, amíg pihenek, és kapja a legjobb falatokat.
Kövess, Tom!
- Most már jobban vagy? - Kétszer akkorára híztam, uram.
Szerencsére az egyik szent napja van. Ma nem kell tanulnom.
- Vannak testvéreid, Tom? - Nincsenek, uram.
Nekem két féltestvérem van. Lányok, de már túl idősek a játékhoz.
Erzsébet és Mária, aki mindig sötét arccal bámul.
Elhiszed? Megtiltotta a szolgáinak a mosolygást,
mert ez bűn és elemészti a lelküket. - Nem...
Lady Jane Grey kuzinom viszont egykorú velem és szórakoztató.
- Mesélj, jó életed van otthon? - Ofall Courtban nem, uram.
Viszont a közelben vannak a mutatványosok, majmokkal.
És a színház! A színészek kiabálnak és harcolnak, amíg mindenki meghal.
- Mesés. - Igen, és nagyon olcsó a belépő.
Folytasd!
Néha bunkósbottal verekednek a fiúk és versenyek is vannak.
Nyáron fürdünk a folyóban. Fröcskölünk, lebukunk.
Mindent megérne szabadnak lenni
és legalább egyszer látni. Mi van még?
A homokban is játszunk és néha sársütit sütünk.
Jaj, az a csodás iszap... Valósággal tocsognak benne, uram.
Ne folytasd! Csodás élet lehet. Szabadnak lenni...
Bárcsak rongyokba öltözhetnék és a sárban játszhatnék!
Csak egyszer. Úgy, hogy senki se büntessen meg érte.
Egészen különös, de egyforma színű a hajunk.
- A szemünk és a vonásaink is. - Az Úr adta ezt a lehetőséget.
Van egy ötletem. Ruhát cserélhetnénk. Csak pár órára.
- Felség... - Te is szeretnéd, nem?
Aztán újra ruhát cserélünk, mielőtt feltűnne bárkinek.
- Képzeld, milyen jó lenne! - Nem, felség, nem merem.
Parancsolom. Kövess a hálótermembe!
Ki hitte volna?
Gyere ide!
Esküszöm, hogy senkinek sem fog feltűnni a különbség.
- Istenem, bocsáss meg... - Nem, ez csodás!
A rongyaidban végre megnézhetem a valódi világot.
Végre szabad leszek és azt teszem, amit akarok.
Ez nem heverhet itt csak úgy.
Nagyuram, talán kijutsz, de hogy fogsz visszatérni?
Visszatérni? Ki ne ismerné fel a walesi herceget, még rongyokban is?
Te mondtad, hogy úgy nézel ki, mint én, és az őr a kapunál...
Ez igaz, az őr... Akkor nem a kapun át megyek.
Van egy másik kijárat, ahol vissza is jöhetek.
- Biztos vagy ebben, uram? - Ha nem látnak meg a nővéreim.
Nincs itt senki.
Ne mozdulj a lakosztályból, amíg vissza nem jövök.
Ez parancs volt. Próbálj eljátszani engem.
Londonba igyekszem. Megmondanátok, merre menjek?
- Nagy város. Hová akarsz menni? - Ofall Court környéke jó lenne.
Sosem hallottatok Ofall Courtról?
A majmok, a színészek, a fiúk, akik a folyóban úsznak. Csak ismeritek.
- Azt hiszem, tudom. Elkísérünk. - Köszönöm.
- Hogy hívnak, legény? - Hal Weaver.
Meglesz a jutalmad, Hal Weaver.
Tom! Tom!
A folyó. Az iszap. A csodás iszap.
Lady Jane Grey, felség.
Eduárd, nagyuram. Mi történt? Nem vagy jól?
Úgy nézel rám, mint egy kísértetre. Mi aggaszt, nagyuram?
Könyörülj rajtam. Nem vagyok nagyúr, csak egy koldus.
Miféle szavak ezek?
- Kérlek, hívjátok ide a herceget. - A herceget?
Visszaadja a rongyaimat és elenged. Kérlek! Kérlek...
Nem, nagyuram, nem térdelhetsz le elém. Ha atyád meglát minket...
Hidd el, nem én vagyok a kuzinod, a herceg.
Eduárd, drága, drága kuzinom. Nem vagy jól.
Hirtelen betegség zavarta össze az elmédet. Hívom az orvost.
A felség nem hagyhatja el a lakosztályát, amíg nem jön az orvos.
Betegség támadta meg az elméjét. Azt sem tudja, ki ő.
Szabad.
Fiacskám, Eduárd. Hercegem.
Mi ez az egész, amit hallok?
Nem játszanál ilyen buta játékot atyáddal, a királlyal, igaz?
A királlyal? Istenem, kegyelmezz!
Eddig nem hittem el. Azt gondoltam, rosszindulatú pletyka.
Gyere atyádhoz, gyermek! Nem vagy jól.
Ne törd össze apád szívét. Mondd, hogy ismersz!
Ismerlek, uram. Te vagy a rettenetes úr. A király, akit Isten tartson meg.
Helyes. Helyes, ismersz.
Máris sokkal jobb.
Nyugodj meg, ne remegj. Senki sem fog bántani.
Sokkal jobban vagy, igaz? Visszatérnek az emlékeid, ugye?
Azt is tudod, ki vagy, ugye?
Nem beszélsz több butaságot, igaz?
Könyörgöm, higgy nekem, nagyuram. Igazat mondtam.
Leghitványabb alattvalód vagyok. Egy senki, aki csak koldulni jó.
Csak egy furcsa véletlen miatt vagyok itt. Túl fiatal vagyok a halálhoz.
A halálhoz? Miféle beszéd ez?
Ki halna meg? Mindenki előbb, mint te.
Isten jutalmazzon meg végtelen kegyelmedért, felség.
- Most már mehetek? - Menni? Hová?
Haza, ahol születtem. Az édesanyámhoz.
Az édesanyádhoz? Ő meghalt a születésedkor.
Kérlek, uram! Kérlek, engedj el!
Lehet, hogy csak erre terjed ki az őrültsége. Önmagát nem ismeri fel.
- Megszállottság lesz, felség. - Máris teszünk egy próbát.
Nos, Eduárd, hercegem.
Latinul fogok szólni hozzád, te pedig lefordítod a szavaimat.
A jó elme magánénak tudhatja a királyságot.
Nagyon jó. Látszik, kinek a fia vagy. Most jöjjön a francia!
Nem tudok franciául, felség. Sosem tanultam.
Nem tudsz franciául? Sosem tanultad?
Felség!
Gyere ide, gyermekem!
Nyugtasd itt szegény fejed és lelj békére!
Hamarosan jobban leszel. Ez csak futó betegség.
Figyeljetek, nyomorúság és csüggedés vámszedői!
A fiam bolond, de el fog múlni. Megértettétek? Elmúlik.
Túl sokat tanult, ennyi az egész.
Csak semmi könyv. Sport és játék. Amennyit és ameddig óhajtja.
Így lesz újra régi önmaga.
A fiam és az angol trón örököse. Bolond?
Ha ezerszer ilyen őrült lenne, akkor is ő a walesi herceg.
Holnap hivatalosan is beiktatjuk.
Azonnal kezdd el az előkészületeket, Lord Hertford!
De uram, csak Norfolk hercege iktathatja be e magas hivatalba,
és a herceg a Tower rabja árulás vádjával.
Ne sérts meg gyűlölt nevével. Nem teljesíted a parancsomat?
A herceg várjon, mert egy áruló az Earl Marshall?
Nem! A parlament holnapra hozza meg Norfolk halálos ítéletét,
vagy felelni fognak. - Ahogy parancsolod.
Adj egy csókot, aztán menj játszani, mert a betegségem kínoz.
Gyere vissza, ha pihentem egy kicsit.
Nem! Ha átmegyek, dühösek lesztek. Sok szerencsét!
Nyomorultak. Megfizettek, zsarolók.
Fizess, ha nézni akarod, vagy kotródj innen!
Gyertek, fiúk, kövessetek!
Ne próbáljátok tagadni.
Tudom. Hamarosan meghalok.
De az az átkozott áruló, Norfolk előttem megy a másvilágra.
Mit csinál a parlament? Átadtad a parancsomat?
Igen, felség, átadtam.
A nagyurak már várják,
hogy jóváhagyd az ítéletet. Szerény szolgáid.
Segíts felállni!
Saját magam fogok ott állni a parlament előtt,
és saját kezűleg ütöm a pecsétet a végzésre, amely megszabadít...
Régóta várok az édes bosszú órájára,
de túl későn jött el. Megfosztottak az élvezettől.
De siess, hajtsák végre mások a feladatot.
Ráütöm a nagypecsétet. Holnap napnyugtáig hozd elém Norfolk fejét.
Ahogy parancsolod, felség.
Megkaphatom a nagypecsétet, hogy teljesíthessem parancsodat?
A pecsét nálad van. Ki más őrizné, ha nem te?
Bocsáss meg, felség, de két napja elvetted tőlem.
Igaz. Vajon mit tettem vele?
Ha szabad szólnom, őfelségére a hercegre bíztad.
Igen, igaz. Most már emlékszem.
Menj és hozd azonnal! Múlik az idő, mire vársz? Siess!
Utat a főkancellárnak!
Atyád, a király küldött sürgős ügyben. Élet-halál kérdésről van szó.
Felséges atyád azonnal kéri a nagypecsétet. Hová tetted?
A nagypecsétet, uram?
Mi az a nagypecsét, már ha nem a ruha koszfoltja?
Most nincs idő tréfálkozni. Hová tetted?
Sehová sem tettem, nagyuram. Azt sem tudom, hogy néz ki.
Nem tudod, hogy néz ki? Ennyire nem lehetsz bolond.
- Mire szolgál, nagyuram? - Mire szolgál? Mire szolgál?
Százszor elmagyaráztuk már, mire használjuk.
A király nem a szavával, hanem írott parancsaival uralja az országot.
A parancsa csak akkor érvényes, ha rajta a királyi pecsét.
Ha nem találjuk meg gyorsan, Norfolk hercege nem veszti el a fejét,
téged pedig nem iktathatunk be Wales hercegévé.
Nagyuram, nem is szeretném, ha beiktatnának hercegnek,
és miért kellene levágni Norfolk szegény hercegének fejét?
Te tényleg megháborodtál, unokaöcsém.
Nem emlékszel, hogy Norfolk és a fia el akarta ragadni tőled a trónt?
- Csak nyugodtan. - Ez árulás, unokaöcsém.
De Andrew atya szerint, akivel egy házban lakunk...
- Mondtam, hogy ne említsd... - De az atya csak azt mondta,
hogy Norfolk hercege az ország legnemesebb nagyura.
Ha atyád hallotta volna ezeket a szavakat,
még a te fejed sem lenne biztonságban.
Egy szóra, uram. Idegen vagyok ebben az útvesztőben.
Ha ez a Pudding Lane, hol van Offal Court?
Ilyenkor is kint csavarogsz? Tűnj innen!
Mennyi van nálad? Ide vele!
Vedd le rólam a kezed! Nincs nálam pénz.
Ha ez igaz, összetöröm minden csontod, vagy ne legyek John Canty.
Canty? Akkor te vagy az apja. Téged kerestelek.
Az apja? Te meg miről beszélsz?
A te apád vagyok. Erre mindjárt meg is tanítalak.
Kérlek, fáradt vagyok, eltévedtem és túlzásba vittük a tréfát.
Kísérj apámhoz, a királyhoz, és ő gazdaggá fog tenni.
Ezzel együtt a saját fiadat is hazahozhatod.
Hidd el, nem hazudok neked. Valóban én vagyok a walesi herceg.
Teljesen elment az esze.
De akár bolond vagy, akár nem, akkor is elverlek.
Mozgás!
- Hagyd békén! - Ne szólj bele!
- Kérlek, ne verd meg. - Maradj ki ebből, vén bolond!
Menj haza apáddal, Tom.
Ő nem az apám. Eduárd Tudor vagyok, VIII. Henrik fia.
Látod? Megbolondult. És ennek az az oka, amit magyaráztál neki.
Szégyelld magad. Te mit tanítottál neki a kolduláson kívül?
És te mit tanítottál neki azon kívül, hogy hazudjon nekem és meglopjon?
És hogy lustálkodjon. És még ki tudja, mit, te, Sátán fattya!
- Hagyd abba! - Most megkapod a magadét!
Andrew atya, én vagyok az, Will.
Hadd segítsek...
Hé! Megzavarodott.
Elment az esze. Mondd el anyádnak, ki vagy.
Megismétlem, Eduárd vagyok, a walesi herceg.
- Jaj, Tom, ne most. - Tom jól van, jó asszony.
Vezess vissza a palotába, ahol még mindig vár rám,
és atyám, a király azonnal visszaadja nektek.
Látod? Mit mondtam?
Ugye tudod, mi lesz ebből? Fogadj szót és hagyd abba.
Nem akarlak elszomorítani, de most látlak életemben először.
Azt mondtam, hagyd abba, Tom!
Ez nem Tom. Ez valaki más.
- Nem tudom, hogyan, de más. - Más, mi?
Annyira nem más, hogy ne tudjon holnap koldulni menni, világos?
Négy pennyt kell összeszedned a lakbérre, vagy kihajítanak minket.
Nem kívánok ilyesfajta mocskos anyagi ügyekről hallani.
Ne szenvedj miattam, úrnőm. Elbánok ezzel a részeg barommal.
Részeg barom.
- Hadd kapjam el! - Vakbuzgó vénember!
- Mi az ördögöt akarsz? - Tudod, mit tettél?
És nem is érdekel. Hagyj békén!
- Megütöttél egy papot, Andrew atyát. - És ha megütöttem?
Meghalt. Meggyilkoltad.
El fognak kapni. Ezért bitófára kerülsz.
Menekülnünk kell vagy végünk.
Te meg vigyázz a szádra!
Te pedig el ne áruld a nevünket senkinek, te bolond!
Le kell ráznunk a király kopóit.
Te itt maradsz, amíg nem üzenek érted.
A király üzenetét hozom. Fontos államérdekből
felségednek minden módon titkolnia kell a betegségét.
Érthető voltam? Felséged többé ne mondja, hogy nem az igazi herceg.
Ne essék szó az alacsony származásról,
amelyet a betegség hitet el felségeddel.
- Megértetted, nagyuram? - Ha a király ezt parancsolja...
Ha pedig elfelejtette felséged vagy bárki említené,
ma este állami díszvacsorán veszel részt a városházán.
Díszvacsora? A városházán?
Felség, most kell megtartanod a beszédedet.
Most?
- Milyen jogon lökdösődsz? - Sietek. Engedj utamra!
- Engedjelek el, hát persze. - Engedj már el!
Ne siess úgy, gazfickó. Kihez vagy hű?
És hová sietsz, amikor a walesi herceg egészségére kellene innod?
Ez az ember megölt egy papot és menekül. Ezért siet úgy.
Gyilkos vagyok, mi? És te ki vagy?
A walesi herceg, és ez az ember elrabolt.
- A walesi herceg! - Tényleg én vagyok a herceg.
Bolond szegény fiam. A walesi herceg!
Erre iszunk. Kétszeresen is iszunk!
A walesi hercegre és gyilkos felséges atyjára!
Valahogy egyiket sem hiszem el.
Királyi pohárköszöntő.
Igyál, vagy a halakkal vacsorázol.
Igyál, te savanyú képű fráter!
Kezd visszatérni az emlékezeted. Tökéletesen mondtad el a beszédet.
Köszönöm. Az earl hosszasan idézte az eszembe a szavakat idefelé.
Bebocsájtást követelek, és azt, hogy visszahelyezzenek jogaimba!
Modortalan gazfickók! Még egyszer mondom, én vagyok a herceg.
Sértegettek, amíg itt állok egyedül, barátok nélkül,
de visszavonjátok ti még a sértéseket.
Herceg vagy vagy sem, van benned bátorság. Én mellette vagyok.
Utat a király hírnökének! Utat a király hírnökének!
A király nevében kinyitni!
A király hírnöke.
Halljátok szavam! Szomorú hírt hozok a Westminster palotából.
A király halott.
- Sokáig éljen a király! - Sokáig éljen a király!
- Sokáig éljen Eduárd király. - Sokáig éljen a király!
Te vagy a király.
Jaj, nem...
- Hová viszel? - A fogadómba.
Vissza kell térnem a városházára leleplezni a csalót.
Ahogy láthattad, a városházára ma lehetetlen bejutni.
Akkor mit tegyek? Talán nem érted, milyen kétségbeejtő a helyzetem.
Annál több ok van a gondos tervezésre. Most gyere velem!
Egyél, aludj és reggel megvívjuk a csatádat.
Hogy tetszik felségednek?
Ez lesz a legbölcsebb, és muszáj ennem, mert éhen halok.
- Az jó, mert én is. - Várj! Eltalálsz Westminsterbe?
- Csukott szemmel is. - Akkor holnap légy a kalauzom.
A kardom pedig megvéd majd. Miles Hendon, szolgálatodra.
Hallottátok? A király halott.
- Hallottátok? A király halott. - Igen, egy órája halt meg.
- Akkor ezért volt a felfordulás. - Jó, hogy meghalt a vén gazember.
Másokkal talán kegyetlen volt, de velem mindig kedves és jó.
Az egyik legnagyobb királyunk volt. Mesteri kardforgató és vadász.
- Nagy ember volt. - Sokáig éljen Eduárd király!
De... most már én vagyok a király.
Végre megvagy! Most szöktél meg utoljára, fiú.
Majd tanulsz abból, hogy ha péppé verlek.
Egy szóra, barátom. Súlyos szavak ezek.
- Kid neked ez a fiú? - A fiam, ha tudni akarod.
- Hazugság. - És bolond.
Újabb hazugság.
Ha velem akar maradni, mondhatsz bármit.
- Nem ismerem ezt az embert. - Akkor ezt el is rendeztük.
Ezt majd meglátjuk.
Ha csak hozzáérsz, felmetéllek, mint egy libát.
Most pedig takarodj! Sebesen!
Hallasz még rólam.
Még egyszer köszönöm. Ez az ember megölt egy papot.
Akkor csak elrontanánk vele az étvágyunkat.
Megérkeztünk.
Valamivel jobb annál a patkányfészeknél Ofall Courtban.
Ébressz fel, ha kész az étel.
A szentekre mondom,
a kis koldus úgy foglalta el az egyetlen ágyat, mintha az övé lenne.
Azt mondja magáról, hogy ő a király.
Hibátlanul játssza a szerepét, az biztos.
Végre!
Előkészíthetsz.
- Sebesen! - Mit szeretnél?
Meg akarok mosakodni, jó uram.
Ehhez nem kell engedélyt kérned.
- Várok. - Mi a bajod?
Önts vizet és ne tegyél fel ostoba kérdéseket.
A törölközőt.
- Megint megváratsz. - Uram, kegyelmezz...
Valóban? Valóban?
Na most...
Le akartál ülni a király jelenlétében?
Elfelejtetted társadalmi állásodat?
Jobb, ha viselkedek, különben irány a Tower, igaz?
Most az egyszer eltekintek az etikettől.
- Szedhetsz magadnak. - Felséged igazán nagylelkű.
- Az mondtad, Hendon a neved? - Igen, felség.
Mesélj magadról. Gáláns férfi vagy. Nemesnek születtél?
Igencsak kurta nemesnek, felség.
Az apám Sir Richard Hendon Kentből.
Sajnos nem emlékszem a nevére. Mesélj még magadról!
Mit mondjak azon kívül, hogy az apám gazdag és nagylelkű?
Tehát ki tudja fizetni az adót. Ezt jó hallani. Az anyád?
- Kisfiú koromban halt meg. - Különös. Az enyém is.
- Van fivéred? - Igen, kettő.
Arthur, aki apámra ütött, és Hugh öcsém. Róla ne is beszéljünk.
Minden családban akad ilyen. Vannak húgaid?
Nem, senki, az unokatestvéremet, Lady Edithet kivéve.
Gyönyörű, egy earl húga és nagy vagyon örököse.
- Nagyszerűen hangzik. - Arthurral jegyezték el.
- Egyszer én is jártam jegyben. - Valóban, uram?
Hatéves koromban. A skót Mária királynővel.
Megkérdezhetem, mi lett a szövetséggel?
Gondok akadtak a skótokkal,
így aztán külföldre került és a francia trónörökös jegyese lett.
Meg kell mondjam, nem sírtam utána.
- Mikor láttad utoljára a családod? - Tíz éve.
Tíz éve? Az hosszú idő. Miért mentél el otthonról?
Hugh meggyőzte apámat, hogy meg akarom szöktetni Lady Edithet.
Valószínűleg igaz is volt. Hová mentél?
Franciaországba. A háborúban akartam kivárni, míg megnyugszik,
de az utolsó csatámban elfogtak és hét évig raboskodtam.
Végül megszöktem, és valójában most érkeztem ide,
szegényes ruhatárral, pénz nélkül, és nem tudom, mi történt azóta itthon.
Gyalázatosan bántak veled.
- De mindent rendbe fogok hozni. - Milyen nagylelkű felségedtől.
Megmentettél, talán az életemet is, és így trónra léphetek.
Ez jutalmat érdemel. Mondd, mit szeretnél, és ha lehet, teljesítem.
- Egyetlen kérésem lenne, felség. - Mi az?
Engedd meg, hogy leüljek az angol király jelenlétében.
Emelkedj fel, Sir Miles, a lovag, és foglalj helyet.
Amíg Anglia és a korona fennáll, gyakorolhatod ezt a jogodat.
A fájós lábam...
Takarj be, Sir Miles!
Csak egy ágy van. Én hol aludjak?
A küszöbön, és védd az ajtót.
A küszöbön, és védjem az ajtót.
Nos...
Takarj be, fázom. Mit csinálsz?
Végeztem, felség. Aludj csak! Hamarosan visszatérek.
Szabad.
- Sürgős üzenet, uram. - Mi az?
Az úr, aki most távozott, a híd végén vár, a lehető leghamarabb.
Rendben, bár jobb lett volna, ha Sir Miles személyesen jön vissza.
Az állapota jó és az évszaknak is megfelel. Megveszem.
Igenis, uram. Köszönöm, uram.
- Tessék. Ennyi elég? - Most a kicsit is.
Hogy mered? Eressz! Ki vagy?
- Meg sem ismered az apádat? - Király lettem, lógni fogsz.
Ha nem keresnének gyilkosságért és nem sietnék,
addig vernélek, amíg észhez nem térsz, fiam.
Nyilvánvaló okból megváltoztattam a nevem.
Mostantól John Tyler vagyok, te pedig Jack. Jól jegyezd meg!
- Mit művelsz a fiúval? - A magad dolgával törődj!
Jaj, nem!
- Hol van a fiú? - Egy fiú jött érte, amikor elmentél.
Azt mondta, sürgősen hívatod, így aztán elment vele.
- Merre mentek? - A kapu felé.
Láttál erre menni két fiút pár perce? Az egyik fiú ilyen magas.
Igen. Egy vörös hajú gazfickó volt velük. A Rochester Road felé mentek.
Mondtam is neki, mit...? Seprűt tessék!
Hol van az a banda, amelyikről annyit mesélt?
Hamarosan jönnek. Egy falut mentek el kirabolni.
A mai este remek alkalom erre, mi?
Alig várom, hogy bemutatkozhassak nekik.
Szívből jövően fognak köszönteni, ezt megígérhetem.
- Kifelé. Figyeld a zsandárokat! - Igenis, uram.
Glen, figyelj az úriemberre.
Én, Erzsébet hercegnő hűséget esküszöm VI. Eduárdnak,
örököseinek és utódainak, a törvény szerint.
Lady Jane Grey.
Én, Lady Jane Grey, hűséget esküszöm VI. Eduárdnak,
örököseinek és utódainak, a törvény szerint.
Őkegyelmessége, Canterbury érseke.
Én, Thomas Kaner, Canterbury érseke, hűséget esküszöm
VI. Eduárdnak, örököseinek és utódainak, a törvény szerint.
Őkegyelmessége York érseke.
Én, John Metcalf, York érseke, hűséget esküszöm...
- VI. Eduárdnak... - Felség. Felség!
Örököseinek és utódainak, a törvény szerint.
Őkegyelmessége, Northumberland hercege.
Miért gondolod, hogy alkalmas vagy csatlakozni társaságunkhoz,
azon kívül, hogy ahogy elmondtad, kisstílű tolvaj vagy?
Ha egy tolakodó vénember letorkollása
és megölése jelent valamit,
elmondhatom, hogy ilyet is tettem.
Természetesen baleset volt.
Hány jó lélek van ebben a bandában?
Nagyjából 40. A többség itt van, bár mostanában ránk jár a rúd.
- Hogy lehet az, uram? - A koldulás mártírjai lettek.
Addig korbácsolták őket, amíg ki nem serkent a vérük.
Újra koldultak, megint jött a korbács és levágták az egyik fülüket.
Harmadszor is koldultak. Mit tehettek volna? Ez volt a szakmájuk.
Billogot sütöttek az arcukra és rabszolgának adták el őket.
Elszöktek. Felkutatták és felakasztották őket.
Vannak köztünk olyanok is, akik nem jártak ilyen rosszul.
Yokel, Burns, Hodge!
Mutassátok meg az úrnak az ékességeiteket.
Yokel, talán a barátunk kíváncsi lenne a történetedre.
A szentekre, de még mennyire!
Egykor jómódú gazda voltam, szerető feleséggel, gyerekekkel.
Mostanra kissé más a helyzetem, és a családom sincs meg.
Talán a mennyben vannak, talán a pokolban,
de az Úrnak hála már nem Angliában.
Szegény anyám betegek ápolásával kereste a kenyerét.
Az egyik meghalt, így az anyámat megégették boszorkányként,
a gyerekeim szeme láttára.
- A király törvénye. - Igyunk a könyörületes törvényre!
A király törvénye megmentette anyámat a király poklától.
A feleségemmel és éhező gyerekeimmel koldulnunk kellett,
de a király törvénye szerint bűn éhesnek lenni.
Így aztán három városon korbácsoltak végig minket.
Igyunk újra a király könyörületes törvényére!
- A király törvénye. - Igyunk a könyörületes törvényre!
A feleségem és a gyerekeim éhen haltak.
Igyunk egy kortyot, fiúk, a szegény halott gyerekeimre és feleségemre.
Szegény halott gyerekekre és a feleségedre!
Újra koldultam. Levágták a fülem, utána pedig eladtak rabszolgának.
Itt az R-betű az arcomon, a billogvas nyoma.
R, mint rabszolga. Rabszolga!
Most már ismertek ilyet is. A király rabszolgája.
Megszöktem, de a király törvénye szerint ha elfognak, felkötnek.
Nem fognak felkötni. Ezt a törvényt mostantól eltörlöm.
- Ez meg ki az ördög volt? - Eduárd vagyok, a királyotok.
Modortalan csavargók.
Ez a hála királyi áldásomért?
Testvéreim! Ő a fiam, testvéreim. Bolond. Teljesen elborult az elméje.
- Tényleg a királynak hiszi magát. - Tényleg én vagyok a király.
Mindjárt kapsz egyet!
Nem tiszteled sem a királyt, sem a csavargókat?
Kérdőjelezd meg a hatalmamat, és én magam akasztalak fel.
Nem okos dolog, amit csinálsz, fiú.
Ha ebben leled örömöd, csak rajta, de válassz más címet magadnak.
Fufu király, az idióták fejedelme!
Éljen Fufu, az idióták királya!
- Ültessük trónra! - Palástot rá!
Ki vagy és mit akarsz?
Ismerned kell, uram. A bűnbakod vagyok.
- A bűnbakom? - Igen, uram. John Marlow vagyok.
Igen... Igen, már emlékszem. Nem éreztem jól magam.
- Megviselt a király halála. - Szegény uram.
Meglepő, mire képes az emberi elme, de ne aggódj, már jobban vagyok.
Úgy találom, néhány apróság is segít felidézni a dolgokat.
Emlékeztess csak, ki vagy és miért vagy itt.
Néhány napja felséged három hibát ejtett a reggeli görögórán.
- Most már emlékszel? - Igen...
Igen, azt hiszem, igen... Folytasd!
A tanárod dühös lett és azt mondta, alaposan megver ezért és...
Megvert? De miért téged vernek el az én hibáimért?
Megint elfelejtetted, uram. A tanárod engem büntet meg a hibáiért.
- Nem értem. - A királyt nem lehet megbüntetni.
Így ha erre van szükség, én kapom a büntetést.
- Igazságtalanságnak tűnik. - Korántsem. Ebből élek.
Milyen különös kenyérkereset.
Meg is vertek a hibáimért, szegény barátom?
Még nem, felség. A büntetés időpontját mára tűzték ki.
Emlékeztetni akartalak, felség, hogy szólni akartál értem.
Megnyugodhatsz.
- Nem vernek meg, ezt megígérem. - Köszönöm, felség.
Nem, nekem kell köszönetet mondanom neked.
Rengeteget segítesz abban, hogy visszatérjenek az emlékeim.
Mindennap egy órát kell velem töltened,
hogy segíts emlékezni. - Szívesen.
Mesélj a múltamról, a testvéreimről, az udvar eseményeiről.
- Gazdag jutalmat kapsz. - Köszönöm, felség.
Rendben, indulás. Lem, Fufu.
Kémleljétek ki a dombon túli falut és lopjátok el, amit lehet.
Már azért is felakaszthatnak, hogy ezt mondtad.
- Igenis, felség. - Indíts, hallottad a parancsot!
Uram, bár a fiú a vérem,
nem téveszteném szem elől a csirkefogót.
Akkor kövesd őket és tartsd szemmel.
De ne avatkozz be. Szeretném, ha megtanulna pár trükköt.
Szegény hely ez. Nincs mit ellopni. Koldulnunk kell.
A saját nevedben beszélj. Untatsz.
Jól figyelj! Nem lopsz és koldulni sem vagy hajlandó.
Legyen, de akkor te leszel a csali, miközben koldulok.
- Nem tudom, miről beszélsz. - Akkor elmondom.
Nézd, jön valaki! Úgy teszek, mintha rohamom lenne.
Amikor a segítségemre siet, ess térdre és nyöszörögj,
mintha az ördög kínozna.
Nyöszörögj, amíg nem kapunk egy pennyt, vagy megbánod.
Szegény fiú, mi a baj? Hogy segíthetek?
A fivérem elmondja, nemes úr. Borzalmasan szenvedek.
Fél pennyt kérek, uram. Csak az étel enyhíti a fájdalmam.
Fél penny? Legyen kettő. Tessék, szegény fiam.
- Segíts bevinni a fogadóba! - Nem a testvérem.
Kemény a szíved, ha tényleg a fivéred. Szégyelld magad!
Koldus és tolvaj.
Megszerezte a pénzed, és mostanra gondolom, még ki is zsebelt.
Ha meg akarod gyógyítani, adj neki a bottal.
Tolvaj! Gyere vissza! Fogjátok meg, tolvaj!
Gyere vissza! Állítsátok meg!
Megvagy!
- Megfognád a lovamat? - Igen, uram.
Tudnál segíteni? Egy szökött gyilkost keresek.
Nem láttál erre egy gyanús, vörös hajú haramiát?
De, igen. Negyed órája.
- Volt vele egy fiú is? - Inkább a fiút üldözte.
- Merre mentek? - Az erdőbe vezető úton voltak.
Jutalmazzanak meg a szentek, uram.
Köszönöm.
- Fufu, idióták király, halld az ellened felhozott vádakat. - Fufu, idióták király, halld az ellened felhozott vádakat.
Első vádpont. A koldulás elutasítása.
Nem csak a visszautasította a koldulást, nagyságod.
Azt is elárulta, hogy tolvaj és zsebmetsző vagyok.
Rám küldte őket.
- Mit válaszol a vádlott? - Semmit. Ez az igazság.
Egyetlen dolgot bánok: azt, hogy nem fogták el.
Következő vád. Szökés a gondviselődtől.
Ez önmagáért beszél, nagyságod.
Szerencse, hogy figyelmeztettelek, igaz?
- A következő vád, elutasította... - A lopást, nagyságod.
Nem volt hajlandó lopni!
Visszafelé belöktem a nyomorultat egy felügyelet nélküli konyhába.
Nem vigyázta senki!
Nem csak üres kézzel jött ki, de riasztani is akarta őket.
Van valaki, aki a vádlott mellett szólna?
- Én. - Beszéljen egy mindenki nevében.
- Mit akarsz mondani? - Hiába bűnös az ifjú gazfickó,
megkedveltük. Van benne bátorság és spiritusz.
Akkor párviadal dönt a bűnösségéről.
Ősi szokás szerint fő vádlójával fog harcolni.
- Igen! - Igen!
Ha veszít, bűnösnek találjuk és elítéljük.
Ha nem, felmentjük a vádpontok alól.
A párbajt egyforma hosszú és nehéz botokkal vívják.
Rajta!
Szép volt. Vitézül felmentetted magad minden vád alól.
Mostantól nem vagy Fufu, az idióták fejedelme.
Ezennel megkoronázunk, illő szertartással,
és te leszel a harci kakasok királya!
Miféle gúnyolódás ez?
Köszöntelek, Sir Miles! Örülök, hogy láthatlak.
- Jól vagy? - Miféle hitvány lovag vagy te?
Mondd, mit keresel itt, mégpedig sebesen!
- A védelmezője vagyok. - A fickó az enyém!
Ő rabolta el a fiamat. Gyáva alak.
Itt rajtam kívül nincs másik bajnok.
Nem lesz kiegyensúlyozott küzdelem.
Gyorsan, menekülj a Canterbury úton!
Hé, állj! Gyere ide!
Szedd le onnan! Rángasd le!
Rázd le!
Gyerünk, kapjuk el!
Ne csináld, fiú!
Bátor húzás volt. Fortélyos mozdulat.
Segítség! Segítség!
Tessék, fiam. Ezeket a ruhákat neked vettem.
Úgy hiszem, a méreted.
Kissé durva anyag, de jobb, mint ezek a rongyok.
Amikor átöltöztél, azonnal indulunk.
Irány Westminster, visszaszerezni a trónt. Kit ismersz az udvarban?
Hát, ott van Sir Humphrey Marlow.
Az öreg király konyhafőnöke, istállómestere vagy mi.
Aztán ott van az a vén bolond, Hertford earlje.
Sir Miles, óvatosan. Az a vén bolond a nagybátyám.
Az elhunyt királyné, az édesanyám fivére.
Sir Humphrey Marlow pedig öt éve meghalt.
Honnan tudod, hogy Sir Humphrey öt éve meghalt?
Kételkedsz a szavamban, Sir Miles?
- A fia, John a bűnbakom. - A bűnbak...
Hitemre, te tényleg a király vagy.
Sir Miles, megbolondultál?
Bocsáss meg, felség. Amit mondtam, tréfából mondtam.
Megbocsájtom. Sokat tettél a királyodért.
- Különös, nagyon különös. - Mi nagyon különös, felség?
A koldus fiú semmit sem tud az államügyekről, a protokollról.
Mostanra le kellett lepleződnie.
Nem tartod furcsának, hogy az ország nincs tele hírnökökkel
és engem kereső hirdetményekkel?
De, valóban furcsa.
Az a koldus fiú...
Kíváncsi vagyok, hogy boldogul. Ha nem a tömlöcben ül.
Hal Bodkin, gyertyaöntő, 10 év börtönt kapott,
orvvadászatért a windsori erdőben. Kegyelmet kér felségedtől.
- 10 év? Mit ejtett el? - Néhány nyulat, felség.
Nevetséges ítélet. Kapjon kegyelmet.
Folytasd, uram.
Mary Smithers, máglyahalálra ítélve boszorkányságért.
- A szokásos ítélet. Peter Burns... - Mi alapján ítélték el?
Elátkozta az adószedőt, felség.
Ördögi erővel fájdalmat és görcsöket küldött rá.
- Hogy van az adószedő? - Jól, felség.
Miféle igazságszolgáltatás ez?
Ha az adószedőnek nincs baja, a nő nem lehet boszorkány.
- Kegyelmezzünk meg neki. - Igen, felség.
Az ördögöt megidézni eretnekség, felség.
Meg kell égetni, hogy a tűz megtisztítsa a lelkét.
Ez csak tanács volt, felség.
Talán nincs igazam? Az apád lánya vagyok.
Van más mondanivalód is, spanyol leány?
Van, fivérem. Túl bőkezűen osztogatod a kegyelmet.
Mindennap eretnekeknek és bűnösöknek bocsájtasz meg,
akiknek a törvények szerint lógniuk vagy égniük kellene.
- A kegyelem is bűn? - Ha túlzásba viszik.
Ne feledd, apánk börtöneiben néha 62 000 elítélt is volt,
és dicsőséges uralkodása alatt
72 000 tolvajt, rablót és eretneket végeztek ki.
Erre legyek büszke? Talán múljam felül, Aragon leánya?
Azt hiszem, jeges a véred, ha ugyan van benned, asszony.
Szégyelld magad! Vonulj vissza a hálótermedbe,
és imádkozz Istenhez, hogy kő helyett emberi szíved adjon neked.
Indulj, talán süket vagy? A király parancsát hallottad.
Jó emberek, miért raktok örömtüzet?
Ma az ország minden dombján örömtüzek fognak égni.
Tánc, asszonyokkal enyelgés és ivás hajnalig.
- Mi az ünneplés oka? - Talán transzba estél?
Nem hallottad? Holnap koronázzák meg VI. Eduárd királyt.
A koronázás? Holnap? Azé a senkiházié?
A palotához, gyorsan! Egy percet sem veszíthetünk.
Az ott a magánlakosztályom. A középső ablak az első emeleten.
Mit teszel, ha átjutottál a falon, felség?
A lakosztályba megyek és letépem a ruhát a trónbitorlóról.
Nem láttak itt ilyen felfordulást Anne Boleyn letartóztatása óta.
- A király nevében állj! - Menj a Westminster Abbeybe!
Leplezd le a bitorlót a megkoronázása előtt!
Mindent meg tudok magyarázni és nincs vesztegetni való idő.
- Börtönbe vele! - Trónbitorló van a palotában.
- Nem szabad megkoronázni! - Vigyétek!
Még egyszer mondom, trónbitorlót akarnak megkoronázni.
Szerencséd, hogy zavarodottnak tartalak.
Másként felnégyeltetnélek felségsértésért.
Kevesebb királyi vér van benne, mint egy pulykában.
Még egy szó, és félholtra korbácsoltatlak.
Urak, előttetek áll
Eduárd király, igaz királyotok.
Azért jöttetek ide e napon,
hogy tisztelegjetek előtte és szolgáljátok. Kész vagytok rá?
Igen, igen, igen! Isten óvja Eduárd királyt!
Íme e királyi kard, amelyet Isten oltárától hoztam.
E karddal szolgáltass igazságot és védd Isten szent egyházát.
Légy az özvegyek és árvák védelmezője.
Állítsd helyre, ami tönkrement, óvd, amit helyreállítottál,
büntesd és javítsd, ami rossz, és erősítsd meg, ami jó.
Ahogy ezt az aranykoronát a fejére helyezed,
úgy töltsd el szívét végtelen kegyelmeddel,
és koronázd meg királyi erényekkel Jézus Krisztus, a mi urunk által.
Ámen!
Állj! Megtiltom, hogy a koronát a bitorló fejére tedd!
Én vagyok a király.
Engedjétek el! Igazat mond. Ő a király.
- Az életemre, Lord Hertford... - Hagyd, csak a betegsége kínozza.
Fogjátok el a csavargót!
Ha még egyszer hozzáértek, meghaltok. Megmondtam, ő a király.
Hadd esküdjön neked hűséget elsőként Tom Canty.
Kérlek, vedd fel a koronádat és vedd el, ami jog szerint a tiéd.
Veszélyes helyzet.
Megoszthatja az országot és veszélyeztetheti az öröklést.
Várjatok! Tudom a választ.
Mondd meg, hol van a nagypecsét!
Ezt csak a walesi herceg tudhatja.
- Ez a kérdés dönt a trónról. - Erre könnyű felelni.
Sir Geoffrey, menj a magánlakosztályomba.
Az ajtótól legtávolabbi bal sarokban van egy sárgaréz szeg.
Nyomd meg, és kinyílik egy kincseskamra ajtaja.
Ott lesz a pecsét. Hozd ide!
- Igen, felség. - Várj! Felesleges lenne odamenni.
A király is megmondhatja, az egész lakosztályt átkutattam.
- Talán nem így van, felség? - De.
A kincseskamrába is benéztem. Ott volt a pecsét?
- Nem. - Nem.
Dobjátok az utcára és korbácsoljátok végig a városon!
Ha én vagyok a király, parancsolom, hogy álljatok meg!
Árulást gyanítok.
Különös, hogy csak úgy eltűnik egy akkora tárgy,
mint Anglia nagypecsétje.
- Egy nagy, arany korong. - Pillanat! Kerek volt?
- Vastag, vésettel? - Igen.
Most már tudom, hol van a nagypecsét.
Ha elmondjátok, milyen, már régen odaadtam volna.
Miről beszélsz, felség?
- Akkor te vagy az igazi király? - Nem, de tudom, hol a pecsét.
- Akkor te vagy a király. - Nem én raktam oda.
Ő tette oda, az, aki itt áll, Anglia igazi királya.
Elmondja, hová rakta, és akkor hinni fogtok neki.
Gondold meg jól, felség. Ez volt az utolsó dolog,
amit a palotában tettél, mielőtt távoztál a rongyaimba öltözve.
Pontosan emlékszem, de a nagypecsétre nem emlékszem.
Hadd idézzem fel azt a reggelt úgy, ahogy történt, felség.
- Emlékszel, hogy beszélgettünk? - Igen.
Ételt és italt hozattál és elküldted a szolgáidat,
hogy ne szégyelljem a rongyaimat és a modoromat.
- Igen, emlékszem. - Aztán tréfából ruhát cseréltünk.
A tükör előtt álltunk és teljesen egyformák voltunk.
- Emlékszel? - Tényleg így történt.
Kiléptél a hálószobából, elmentél az asztal mellett,
és az a valami, a nagypecsét ott volt az asztalon.
Körülnéztél, hová rejthetnéd, és a szemed megakadt...
Elég. Sir Geoffrey, a pecsét a milánói páncélom sisakjában van.
Így van, királyom. Anglia koronája a tiéd.
Siess, Sir Geoffrey, ahogy csak a lábad bírja!
- Isten óvja a királyt! - Isten óvja a királyt!
Isten óvja a királyt! Uram, vedd vissza királyi ruháidat,
és add vissza a rongyaimat.
Igen, vetkőztessétek le, és a Towerbe vele!
Nem. Ha nincs, nem térhettem volna vissza.
Mondd, Tom Canty, hogy emlékeztél arra, hová rejtettem a pecsétet?
- Könnyű volt, királyom. - Miért?
- Mert sokszor használtam. - Használtad? Mégis mire?
Beszélj, nem kell félned. Mire használtad Anglia nagypecsétjét?
Diót törtem vele.
Kövess, uram!
Biztosíthat, ez nem tréfa, uram. Hívattak.
Tudja meg mindenki, Tom Canty a trón védelme alatt áll.
Mostantól a király védence megtisztelő címet viseli.
- Megtaláltad az édesanyádat? - Igen, felség.
Jó. Gondját fogjuk viselni. Apádról is gondoskodunk, ha előkerül.
Itt várj, amíg a király fogad.
Csak nem a királyom?
Hogy mersz leülni a király jelenlétében?
Engedjétek el! Joga van hozzá.
Örülök, Sir Miles. Azt hittem, eltűntél, de biztonságban voltál.
A kardot. Ő a társam volt a megpróbáltatásban, Miles Hendon.
Ő volt az egyetlen barátom, és megmentette az életem.
Emelkedj fel, Miles Hendon, Kent earlje.
Eduárd király a főrangok közé emel.
A király nem felejtette el a nép szenvedését és elnyomását.
VI. Eduárd uralkodása könyörületes volt e sötét korszakban.
Fordító: Vass András www.sdimedia.com