Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg vil fortelle en historie, slik den ble fortalt meg,
en historie overlevert fra far til sønn
siden det 16. århundre i antikkens London.
KAPITTEL I.
Det kan være historie.
Det er kanskje bare en legende, en tradisjon.
Det kan ha skjedd. Det har kanskje ikke skjedd.
Men det kunne ha skjedd.
Historien begynner med en lykkelig begivenhet
som brakte glede og feiring i hele London.
Henry VIII hadde fått en sønn.
Han fikk navnet Edward Tudor,
og ble kongelig utnevnt
som prinsen av Wales, hertugen av Cornwall.
Folkets glede ble bare overgått
av deres konges jubel.
Tudors etterfølger var sikret.
Selv om få visste om det,
ble en annen baby født i samme time den samme dagen
i en fattig familie i Offal Court ute ved Pudding Lane.
Og ved en mystisk tilfeldighet
var babyene helt identiske.
Midt i menneskehetens kjas og mas
sto den historiske London Bridge.
Her vokste fattiggutten Tom Canty opp.
Hver dag insisterte faren på at han måtte tigge,
selv om dette var ulovlig ifølge kongens lov.
Og selv små lovbrudd ble straffet med døden.
En skilling, gode sir?
En skilling, gode frue?
Vis medynk med en sulten stakkar.
Bare en skilling?
Vis nåde, gode sir.
Tom hadde lært én måte
å unnslippe sine elendige omgivelser.
Han lot fantasien skape drømmer om et bedre liv.
Har du ikke noe hjem eller familie?
- Unnskyld? - Jeg sa:
Har du ikke noe hjem eller familie?
Bare en stakkars, syk far, gode sir,
for skjør til å arbeide.
For unge Tom Canty var dette en gudegave.
Tre hele halvskillinger.
Én til den elendige fyllikfaren,
én i hans stakkars mor, i all hemmelighet,
og én til hans venn og velgjører, fader Andrew.
Selv når han så de andre guttene leke,
gutter som ikke trengte å tigge,
var ikke Tom spesielt misunnelig.
For drømmene han skapte var mye flottere
enn lekene de lekte.
Han så seg selv midt i luksusen,
omgitt av tjenere som bukket og tjente ham.
Ingenting kunne være flottere enn dette.
Samtidig, i det store slottet ved Westminster,
drøye to legioner unna, satt prinsen av Wales
og skapte helt andre drømmer.
Hadde det ikke vært flott å komme og gå når han ville,
å leke med gutter på hans egen alder?
Å være et vanlig menneske?
Deres Høyhet.
Vær så snill.
Min herre, jarlen av Hertford.
Deres Kongelige Høyhet.
Om det behager Deres Høyhet,
etter bønnen klokken ni,
blir det en times greskundervisning.
Etterfulgt av en time latinoversettelse.
Og resten av ettermiddagen, om det behager Deres Høyhet,
blir viet til franske idiomer.
Etter middag klokken tolv,
om det behager Deres Høyhet,
blir det opplæring i enkel aritmetikk,
skriftene, rettslære og antikk historie.
- Hvem er det? - Det er meg, fader Andrew.
Kom inn.
- Hei, Tom. - Hei, fader Andrew.
Denne er til deg, fader Andrew.
Så sjenerøst.
Nei, du må gi den til moren din.
Jeg har en til henne.
Min er også til henne, med Guds velsignelse.
Nei, Tom. Hun trenger den mer enn meg.
Du er sen i dag. Hvilke rampestreker har du drevet med?
Jeg så noen gutter som lekte.
Hva lekte de?
Jeg vet ikke.
Men jeg lot som jeg lekte med dem,
- og jeg var prinsen. - Prins.
Jeg holdt et krigsråd.
Jeg sendte hæren min ut på et nytt korstog.
Vet du hva jeg gjorde så?
Hva jeg gjorde så?
Deres Høyhet har hatt en lang og slitsom dag.
Du har nok skapt historie.
Ikke bare gikk du glipp av latintimen,
men du har glemt engelsken din. "Hva jeg gjorde så."
Unnskyld, fader Andrew. Hva jeg så gjorde.
Det spiller ingen rolle. Det er bare fantasi.
Jeg beklager det med timen, men tiden bare fløy...
Og plutselig var det mørkt.
Ja, jeg forstår.
En dag,
en levetid, det er det samme.
Tiden flyr, og plutselig er det mørkt.
Så en ny dag, et nytt liv.
Gå og legg deg, Tom.
- Fader Andrew? - Ja.
Hvordan er den ekte prinsen?
Bare en gutt som deg, og akkurat like gammel på dagen.
Er han?
Det betyr at vi har samme bursdag.
Om jeg bare kunne få et glimt av ham en dag.
Men han er en ekte prins.
Fornem fødsel.
Ikke bare fødselen gjør en mann fornem.
- Det kan du også bli en dag. - Hvordan?
Ved å studere og lære.
- Kan jeg? - Ja,
om du ikke forsømmer timene dine.
Det skal jeg ikke. Jeg lover.
Jeg er alltid her.
God natt nå.
God natt, fader.
Gud bevare deg.
Hvor er den late, ubrukelige sønnen din?
Jeg vet ikke.
Kanskje han er hos fader Andrew.
Fader Andrew.
Prester... læring... studier,
gutten blir ødelagt!
- Jeg vet ikke. - Og alt er din skyld
for å gi ham disse svevende tankene.
Så du kommer snikende hjem til slutt?
Og sikkert uten penger.
Er du redd for julingen du vil få for å kaste bort tiden?
Tre halvskillinger.
Så du kan altså jobbe når du vil?
Heretter
blir det minst tre halvskillinger om dagen,
ellers får du svi.
La gutten være.
Prøver du å stjele fra faren din?
Er det det presten lærer ham?
Vent til jeg kommer tilbake. Jeg skal lære deg noe annet.
Kom igjen, Tom. Våkn opp.
Spis suppen din. Så føler du deg bedre.
Sov videre. Drøm søtt.
Skulle ønske jeg kunne drømme slik.
- Mamma? - Ja?
Hvor bor prinsen?
Han bor i Westminster-slottet i Whitehall.
Når han ikke er på hoffet, så klart.
Får folk som oss se på ham?
Ja, du får se på ham...
på lang avstand.
Utenfor slottsporten, kanskje.
Kom igjen, sov nå.
Én gang til.
Det er nå hviletid, Deres Høyhet.
- Jeg begynte nettopp å like... - Kongens ordre, sire.
Hvor er manerene dine, unge tigger?
Bort med deg.
Hvordan våger du å behandle en gutt slik?
Han gjorde ingen skade.
Om det behager Deres Høyhet,
følger jeg bare ordre.
Dette er ordrene dine...
Åpne porten og slipp gutten inn.
Ikke vær redd. Kom inn.
Hva heter du, gutt?
Tom Canty, om det behager deg, sir.
Det er er fint saksernavn. Hvor bor du?
I byen, sir. I Offal Court ved Pudding Lane.
Det er et merkelig sted.
Og et sted hvor du burde få godt med mat.
- Du ser utmagret ut. - Om det behager deg, Deres Høyhet,
tar jeg med gutten på kjøkkenet og finner noen rester.
Det behager meg ikke, sir George.
Han blir med til leiligheten mens jeg hviler
og får spise den beste maten kjøkkenet har å tilby.
Følg meg, Tom.
Føler du deg bedre nå?
- Dobbelt så bra. - Flaks for oss at det er helligdag.
Ingen skoletimer.
Si meg, Tom,
har du brødre og søstre å leke med?
- Nei, sir. - Jeg har to.
Halvsøstre, men for gamle å leke med.
Elizabeth og Mary med sitt mørke blikk.
Kan du tro det?
Hun forbyr sine tjenere å smile av frykten for at synden
- vil ødelegge deres sjeler. - Nei!
Men min kusine, Jane Grey, er på min alder,
svært pen og veldig morsom.
Fortell meg mer om Offal Court.
- Har du et godt liv der? - Ikke i Offal Court, sir.
Men det er dukketeater ikke langt unna
og aper som opptrer i fine klær.
Og flotte skuespill, sir,
hvor skuespillerne roper og slåss
til alle er døde.
- Strålende. - Ja, strålende,
og det koster bare en skilling.
Fortell meg mer.
Iblant kjemper lairdene med køller.
De har løp, også.
Om sommeren svømmer de i elven
og dukker hverandre, og spruter og stuper.
Det hadde vært verdt kongens løsepenger å bare få være fri
og nyte det en gang.
Hva ellers?
De leker i sanden.
Iblant lager de gjørmekaker.
Den nydelige gjørmen.
De ruller seg i gjørmen, sir.
Ikke si mer! For et strålende liv.
Å være fri.
Om jeg bare kunne kle meg i filler som dine
og ta av meg skoene og leke i gjørmen...
Bare én gang...
Ingen som kan forby meg og kjefte på meg.
Det er ganske utrolig.
Men du har samme hårfarge som meg.
Samme øyne, høyde og kropp.
Dette er himmelsendt.
Jeg har en idé.
Vi kan bytte klær noen timer.
- Deres Høyhet. - Det hadde du vel likt?
Så kan vi bytte tilbake før noen oppdager det.
Tenk så gøy det hadde vært.
Nei, Deres Høyhet, jeg våger ikke.
Jeg befaler deg.
Bli med inn på soverommet mitt.
Hvem kunne ha trodd?
Kom hit.
Jeg sverger, ingen vil merke forskjell.
Tilgi meg, min herre.
Nei, det er flott!
I dine filler kan jeg forlate slottet
og se den virkelige verden.
Vær fri for en gangs skyld og gjøre som jeg vil.
Denne kan ikke stå fremme.
Du kommer deg kanskje ut, men hvordan kommer du deg tilbake?
Tilbake?
Alle gjenkjenner vel prinsen av Wales?
Selv i filler.
Men du sa det selv. Du ser akkurat ut som meg.
Og den portvakten...
Det er sant.
Den bøllen.
Da går jeg ikke gjennom porten.
Jeg kan en annen vei ut, og så tar jeg samme vei tilbake.
Er du sikker, min herre?
Så lenge min onkel og søstrene mine ikke ser meg.
Det er ingen her.
Ikke dra noe sted før jeg kommer tilbake.
Det er en ordre. Bare lat som du er meg.
Jeg er på vei til London. Kan dere vise meg veien?
Det er en stor by. Hvilken bydel?
Hvor som helst i nærheten av Offal Court.
Har dere aldri hørt om Offal Court ved Pudding Lane?
Med apekattene og skuespillerne
og hvor guttene leker i elven?
Dere må ha hørt om det.
Jeg tror jeg vet hvor du mener. Vi blir med.
Takk. Og hva heter du, gutt?
Herald Weaver.
Du vil bli rikt belønnet, Herald Weaver.
- Hei, Tom! - Hei, Tom!
Elven.
Gjørmen!
Den strålende gjørmen!
Ikke kast ting! Ta den!
Lady Jane Grey, Deres Høyhet.
Edward, min herre.
Hva er i veien?
Er du ikke frisk?
Du har aldri sett slik på meg. Som om jeg var et spøkelse.
Hva plager deg, min herre?
Vis nåde, jeg er ingen herre. Bare en fattiggutt.
Hva slags ord er dette?
Jeg ber deg, la meg treffe prinsen.
Prinsen?
Han vil gi meg fillene og la meg dra.
Vær så snill.
Vær så snill?
Nei, min herre, ikke knel for meg.
Om faren din ser dette...
Tro meg, jeg er ikke din fetter, prinsen.
Edward, min kjære fetter.
Du er ikke frisk.
En plutselig sykdom har forvirret sinnet ditt.
La meg finne en lege.
Hans Kongelige Høyhet får ikke
forlate leiligheten før jeg kommer med leger.
Han har en sinnssykdom
og kjenner ikke seg selv.
Kom inn.
Nå, gutten min,
min Edward, min prins,
hva er dette jeg hører?
Du hadde vel ikke forsøkt å lure
din gamle far, kongen, hadde du?
Kongen?
Må Gud vise meg nåde.
Da de sa de, trodde jeg det ikke.
Jeg trodde bare det var falskt, ondsinnet sladder.
Kom til faren din, gutt. Du er ikke frisk.
Ikke knus din gamle fars hjerte.
Si at du kjenner meg.
Ja, jeg kjenner deg, sire.
Du er den fryktede herren, kongen som Gud bevarer.
Fint, du kjenner meg.
Det er mye bedre.
Ta det med ro og ikke skjelv.
Ingen vil skade deg.
Du føler deg mye bedre nå, hva?
Hukommelsen din kommer tilbake, ikke sant?
Og du kjenner deg selv nå, ikke sant?
Du vil vel ikke si flere dumme ting?
Jeg ber om at du tror meg, min herre. Jeg snakket bare sant.
Jeg er den slemmeste av dine undersåtter,
en fattiggutt født til å tigge.
Det er bare ved et merkelig sammentreff og tilfeldighet at jeg er her.
Jeg er for ung til å dø.
Dø? Hva snakker du om?
Hvem skal dø? Iallfall ikke du?
Må Gud belønne din uendelige nåde, Deres Majestet.
- Kan jeg gå nå? - Gå? Hvor da?
Hjem, der jeg ble født,
til min mor.
Din mor?
Hun døde da du ble født.
Vær så snill, sir. La meg dra nå.
Kanskje han bare er sprø slik. Mangel på selverkjennelse.
En slags besettelse, Deres Majestet.
Vi setter det på prøve. Edward, min prins,
jeg vil si noe på latin. Du må oversette det jeg sier.
"Et godt hode eier kongeriket."
Godt gjort.
Født og oppvokst i en kennel, liksom. Nå prøver vi fransk.
Jeg kan ikke fransk, Deres Majestet.
- Jeg har aldri lært det. - Kan ikke snakke fransk?
Aldri lært det?
Deres Majestet.
Kom hit, barn.
Hvil ditt slitne hode, min sønn,
og ta det med ro.
Du vil snart bli frisk.
Sykdommen vil gå.
Hør her, dere mørkets og fortvilelsens kjøpmenn.
Sønnen min er altså gal.
Men det vil ikke vare, hører dere?
Det vil ikke vare!
Han har bare studert for mye, det er alt.
Bort med bøker og lærere. Mer lek og sport,
så ofte og så lenge han ønsker det.
Slik vil han bli frisk igjen.
Han er min sønn og Englands arving. Gal, sier dere?
Hva vet vel dere?
Han er fortsatt prinsen av Wales.
Og i morgen skal han offisielt innsettes.
Gjør alt klart snarest, lord Hertford.
Men, Deres Majestet,
bare hans nåde, hertugen av Norfolk,
jarl marshal av England,
kan innsette sønnen din.
Og hertugen er fengslet for anklager om forræderi.
Fornærm ikke mine ører med det forhatte navnet.
Vil dere nekte meg?
Skal prinsen vente
fordi riket mangler en jarl marshal
uten skyld og forræderi? Gud forby!
Beordre parlamentet til å sende meg Norfolks dødsdom
før soloppgang, ellers skal de få svi!
Som Deres Majestet befaler.
Kyss meg, min sønn,
og gå ut og lek,
for sykdommen min plager meg nå.
Kom tilbake når jeg føler meg uthvilt.
Vil du krysse, så kryss i vei.
Fin landing.
Elendige kull.
Jeg skal betale deg for din oppførsel.
- Nei. - Sånn.
En halvskilling for å se, eller bort med dere.
Kom igjen, gutter, følg meg.
Ikke skjul det for meg.
Jeg vet det.
Slutten er nær.
Men jeg nekter å dø før den elendige forrædere, Norfolk.
Hva gjør parlamentet med det?
Har du gitt ordren?
Ja, Deres Majestet, jeg har gitt ordren.
Rikets likemenn står nå i retten,
hvor de har bekreftet hertugens dødsdom
og venter på Deres Majestets videre ønske i saken.
Hjelp meg opp.
I egen person
vil jeg stå foran parlamentet,
og med min egen hånd
vil jeg signere ordren som gjør ende på...
Jeg har ventet lenge på denne hevnens søte time,
og nå har den kommet for sent
og jeg blir nektet min glede.
Men skynd dere.
La andre ta denne jobben.
Jeg bruker det store seglet.
Før solen står opp i morgen,
bring meg Norfolks hode.
Som Deres Majestet befaler.
Behager det Deres Majestet
å gi seglet til meg,
så jeg kan utføre dine ønsker?
Men du har seglet. Hvem andre passer på det?
Tilgi meg, men du tok det fra meg for to dager siden.
Det gjorde jeg. Hva i all verden gjorde jeg med det?
Får jeg foreslå, sire,
at du ga det til prinsen?
Ja, det stemmer. Nå husker jeg.
Gå og hent det umiddelbart.
Tiden flyr. Hva venter du på? Fort!
Gjør vei for rikskansleren.
Jeg kommer fra din far, kongen, med en svært viktig sak,
om liv eller død.
Kongen trenger seglet umiddelbart.
- Hvor la du det? - Det store seglet, min herre?
Er det en slags fisk eller et dyr?
Vi har ikke tid til tull.
Hvor la du det?
Jeg la det ingen steder.
Jeg vet ikke hvordan det ser ut.
Vet du ikke hvordan det ser ut?
Du kan ikke bli sint.
Hva er det til?
Hva det er til?
Du har lært å bruke det hundre ganger.
Ved landets lover, regjerer ikke kongen ved ord,
men ved nedtegnelse.
Ingen kongelig befaling er gyldig uten seglet.
Og om det ikke finnes snarest,
kan ikke hertugen av Norfolk miste hodet sitt,
og du kan ikke innsettes som prinsen av Wales.
Vær så snill,
jeg vil ikke innsettes som prinsen av Wales.
Men hvorfor skulle hertugen av Norfolk
miste sitt hode?
Du har åpenbart gått fra forstanden, nevø.
Må jeg minne deg om at hertugen av Norfolk og sønnen
planla å tilrane seg tronen ved å drepe faren din?
Det kan han gjerne.
Dette er også forræderi, nevø.
Men fader Andrew som bor i samme hus som meg
- og familien min... - Sa jeg ikke
- at du ikke får nevne... - Min herre,
jeg skulle bare si at fader Andrew sa
at hertugen av Norfolk var flommens og åkerens seierherre
og den nobleste lorden i landet.
Om din far, kongen,
hadde hørt de ordene, nevø,
hadde din egen prinsehals stått i fare.
Et øyeblikk, sir.
Jeg er en fremmed i disse labyrintgatene.
Om dette er Pudding Lane, hvor er Offal Court?
Ute på denne tiden av døgnet igjen?
Stikk!
Hvor mye har du?
Kom med det.
Ikke rør meg. Jeg har ingen penger.
Om det er sant,
heter jeg ikke John Canty om jeg ikke knuser alle bena dine.
Canty?
Du er altså faren hans.
- Jeg har lett etter deg. - Faren hans?
Hva snakker du om? Jeg er faren din,
som du snart vil oppdage.
Jeg er sliten og bortkommen
og spøken har gått for langt.
Før meg til min far, kongen,
så gjør han deg rikere enn du kan drømme om.
Da kan du også ta med sønnen din hjem.
Tro meg, jeg lyver ikke.
Jeg er virkelig prinsen av Wales.
Han har gått fra forstanden.
Men gal eller ei,
finner jeg snart et svakt punkt på kroppen din, gutt.
Kom igjen.
- Ikke rør ham. - Ligg unna!
Ikke slå gutten.
Ikke bland deg, gamle tosk.
Tom, dra hjem med faren din.
Han er ikke faren min.
Jeg er Edward Tudor, sønn av Henry VIII.
Ser du? Han er gal.
Bare på grunn av ideene du har gitt ham.
Skam deg, Canty. Hva annet har du lært sønnen din enn å tigge?
Og hva har du lært ham?
Bortsett fra å lyve og stjele,
kaste bort tiden, og hvem vet hva annet,
ditt mørke djevelavkom.
Slutt, Canty!
Det vil lære deg. Kom igjen!
Fader Andrew, det er meg, Will.
Her.
La meg hjelpe deg.
Han er klin kokos.
Han har mistet forstanden. Si det til moren din.
Fortell henne hvem du er.
Jeg er Edward, prinsen av Wales.
Ikke nå, Tom.
Tom har det bra, og han har ikke mistet forstanden.
Før meg tilbake til slottet hvor han fortsatt venter på meg.
Så vil min far, kongen, gi ham tilbake til dere.
Hva var det jeg sa?
Du vet vel hva som vil skje?
Gjør som jeg sier og slutt.
Jeg vil ikke såre følelsene dine, gode kvinne,
men sannheten er at jeg aldri har sett deg før.
Slutt, sa jeg.
Det er ikke Tom.
Han er annerledes.
Jeg vet ikke hvordan, men han er annerledes.
Annerledes, hva?
Han er ikke så annerledes om han ikke tigger i morgen.
Hører du?
Kom tilbake hit med en fourpence
for husleien, ellers blir vi kastet ut.
Jeg vil ikke høre om slike triste saker.
Du får ikke lide på grunn av meg, frue.
La den fylliken angripe meg alene.
Din fyllik!
Kom deg ut herfra.
Din trangsynte gamling!
Canty.
Hva pokker vil du?
- Vet du hva du har gjort? - Jeg bryr meg ikke.
La meg være.
Du slo presten, fader Andrew.
Hva så?
Han er død.
Du drepte ham.
Politiet vil ta deg. Du blir hengt for dette.
Vi må flykte eller dø.
Pass munnen din nå.
Og du, din gale tulling,
ikke si navnet vårt til noen.
Vi må riste politiet av oss.
Du holder deg her til jeg gir deg beskjed.
Jeg har en melding fra kongen.
Hans Majestet befaler at, for rikets skyld,
må Deres Høyhet skjule sykdommen
på alle måter til den er over.
Er det forstått?
Du får aldri si at du ikke er den ekte prinsen.
Og du må aldri nevne
fødselen og oppveksten
som sykdom har fått deg til å tro på.
Er det forstått?
Om kongen har befalt det.
Og i tilfelle du har glemt
og noen andre nevner det,
skal du i kveld på bankett i laughallen.
En bankett?
I laughallen?
Deres Høyhet.
Nå er det tid for talen din.
Nå?
Hva gir deg rett til å dytte andre folk?
- Jeg har hastverk, flytt deg. - Du trenger deg frem, hva?
Slipp meg og la meg gå.
Bli her en stund, din surpomp.
Hvor er lojaliteten din?
Og hva gjør du på en kveld som dette,
når du burde skåle
prinsen av Wales velkommen?
Denne mannen har drept en prest og flykter nå.
Det driver han med, om du vil vite det.
Er jeg en morder nå, hva?
Og hva er så du?
Jeg er prinsen av Wales, og har har bortført meg.
Prinsen av Wales!
- Prinsen av Wales. - Jeg er prinsen av Wales.
Jeg er far til en imbesil.
Prinsen av Wales.
Det kan vi skåle for. Vi tar en dobbel dose.
For prinsen av Wales og hans morderiske sire.
Det er ikke langt fra sannheten.
Den elskede kopp, en kongelig skål.
Drikk, din skurk, ellers mater vi deg til fiskene.
Drikk, din kjøter.
Kom igjen!
Hukommelsen din kommer tilbake. Du har ikke gjort en eneste feil,
og du husket talen din perfekt.
Takk. Hukommelsen min hadde en lang øving
med jarlen av Hertford før jeg kom.
Jeg krever tilgang til laughallen og mine rettigheter!
Pakk med uhøflige kjøtere!
- Kom deg vekk. - Jeg sier det igjen:
Jeg er prinsen av Wales!
Forræderi!
Dere våger å fornærme meg nå,
mens jeg står her alene og venneløs,
men vent og se. Dere får svelge fornærmelsene deres!
Prins eller ikke, du er en galant kar, uten mangel på mot.
- Jeg står på hans side. - Ta den kongeliges hode!
Gjør vei for kongens budbringer.
Åpne, i kongens navn.
Kongens budbringer.
Hør etter,
jeg har alvorlige nyheter fra Westminster-slottet.
"Kongen er død."
Lenge leve kongen.
Lenge leve kong Edward.
Lenge leve kongen.
Du er kongen.
Å, nei.
- Hvor fører dere meg? - Til vertshuset hvor jeg bor.
Jeg må tilbake til laughallen og avsløre bedrageren.
Å få tilgang til laughallen i kveld er umulig,
- slik du selv så. - Så hva skal jeg gjøre?
Kanskje du ikke helt forstår
hvor farefull og desperat min situasjon er.
Desto større grunn til nøye planlegging.
Bli med meg.
Spis og sov litt, og i morgen kjemper vi sammen.
Hva synes kongeligheten om det?
Jeg tror det er den klokeste planen.
Og når sant skal sies, er jeg skrubbsulten.
- Fint. Jeg også. - Vent.
Vet du veien til Westminster-slottet?
Med øynene lukket.
I morgen kan vende tilbake til slottet,
for du skal lede meg.
Og mitt sverd skal beskytte deg. Miles Hendon til tjeneste.
Har dere hørt det? Kongen er død.
Kongen er død.
Har dere hørt det? Kongen er død.
Han døde for en time siden.
Så det var oppstyret ved laughallen.
Godt å bli kvitt den gamle djevelen.
Han kan ha vært slem mot andre...
men han var alltid snill og god mot meg.
Han var en av våre største konger.
Han var en bryter, en fekter og jeger.
Han var en kjempe blant menn.
- Lenge leve kong Edward! - Lenge leve kong Edward!
Men jeg er kongen.
Endelig kommer du.
Dette er siste gang du unnslipper meg.
Og å knuse alle beina dine vil lære deg noe.
Et øyeblikk, min venn.
Dette var sterke ord.
Hvem er denne gutten for deg?
Om det raker deg, er det sønnen min.
Det er en løgn.
- Og han er gal! - Nok en løgn.
Gal eller ikke, løgn eller ikke,
godtar jeg ikke dette om du heller vil bli med meg.
Jeg kjenner ikke denne mannen. Jeg avskyr ham.
Det avgjør saken.
Det får vi nå se på.
Om du rører ham, din drittsekk,
kutter jeg deg som en gås. Stikk nå,
og det raskt.
Dette er ikke det siste gangen du ser meg.
Takk igjen.
Den mannen er en morder. Han drepte en prest.
Da skal jeg skjemme bort appetitten din,
med slike vonde realiteter.
Her.
Det er iallfall bedre enn rotteredet ved Offal Court.
Vekk meg når maten er klar.
I himmelens navn.
Den lille tiggeren tar rommet ditt
og din eneste seng, som om han eide dem.
Kaller seg kongen, liksom.
Han oppfører seg iallfall slik.
Endelig.
Du kan gjøre meg klar.
- Skynd deg. - Med hva?
Jeg ønsker å vaske meg.
Du trenger ikke be meg om tillatelse.
Jeg venter.
Hva er i veien?
Hell i vannet og slutt å stille dumme spørsmål.
Håndkleet.
- Jeg venter igjen. - Vis nåde, Herre.
Gjør du det?
Tja...
Tenkte du å sitte ved siden av kongen?
Har du glemt din plass?
Jeg må passe oppførselen min, ellers havner jeg i fangehullet, hva?
I dette tilfellet kan vi glemme den normale prosedyren.
Du kan fylle tallerkenen din.
Så sjenerøst av Deres Majestet.
Sa du at navnet ditt var Hendon?
Ja, sire.
Jeg vil gjerne høre mer om deg.
Det er noe galant ved deg.
Er du av fornem fødsel?
Av lavere adel, Deres Majestet.
Min far, sir Richard Hendon, av Hendon Hall i Kent.
Jeg er redd jeg ikke husker det navnet.
Fortell meg mer om deg selv.
Hva mer kan jeg si?
Faren min er både rik og sjenerøs.
Så han kan betale skatt? Godt å høre.
- Og moren din? - Hun døde da jeg var liten.
- Rart, det gjorde min også. - Noen brødre?
Ja, to.
Arthur, med en sjel som min fars, og min yngre bror, Hugh.
- Jo mindre som sies om ham, jo bedre. - Familier flest har én geit.
- Noen søstre? - Nei, det er ingen andre.
Bortsett fra min kusine, Edith.
Vakker, datter av en jarl og arving til en stor formue.
En stor fordel.
Hun var forlovet med min bror, Arthur.
Jeg var også forlovet.
- Jaså? - Da jeg var seks.
Med Maria av Skottland.
Hva skjedde med alliansen,
om jeg tør spørre?
Tja...
Det var problemer med Skottland.
De sendte henne for å gifte seg med arvingen
til den franske tronen.
Jeg sørget ikke akkurat over det.
Når traff du familien din sist?
Ti år siden.
Det er lenge.
Hvorfor dro du hjemmefra?
Broren min, Hugh, overbeviste faren min
om at jeg planla å rømme med Edith
mot hans vilje.
Det var sikkert sant. Hvor dro du?
Jeg dro til Frankrike.
Tenkte å tilbringe tiden i krigen,
men i mitt siste slag ble jeg fanget
og i sju lange år lå jeg i et fremmed fangehull.
Jeg klarte etter hvert å rømme,
og faktisk ankom jeg nettopp.
Dårlig med penger og klær, som du ser.
Og jeg vet lite om hva som har skjedd hjemme.
Du har blitt skamfullt behandlet,
men det skal jeg ordne opp i. Kongen har sagt det.
Så sjenerøst av Deres Majestet.
Du reddet meg fra skade, kanskje fra å bli drept,
og derfor kronen min.
En slik tjeneste fortjener belønning.
Si hva du ønsker, så skal du få det, om jeg kan gi det.
Deres Majestet,
- jeg har bare én anmodning. - Hva da?
At jeg får sitte i nærværet
av kongen av England.
Reis deg, sir Miles, ridder.
Reis deg og sett deg.
Så lenge Englands krone består,
skal dette privilegiet aldri utløpe.
Jeg har vondt i beina.
Dekk meg til, sir Miles.
Det er bare én seng. Hvor skal jeg sove?
Mot døren og vokt den.
Mot døren.
Vokt den.
Tja...
Dekk meg til. Jeg fryser.
- Hva gjør du? - Det er ferdig, Deres Majestet.
Legg deg igjen. Jeg kommer snart tilbake.
Kom inn.
En beskjed til deg, sir. Det haster.
Hva er det?
Herren som nettopp forlot deg
ber deg om å møte ham snarest
ved enden av broen på Suffolk-siden.
Greit.
Men det hadde vært bedre manerer
om han hadde kommet selv.
Den virker ordentlig og passende for årstiden.
- Jeg tar den. - Ja, sir. Takk.
Holder dette?
En liten en til.
Hvordan våger du? Ikke rør meg.
- Hvem er du? - Er forkledningen så perfekt
at du ikke gjenkjenner din egen far?
Jeg er kongen, og du skal henges!
Var jeg ikke ettersøkt for mord og hadde hastverk,
hadde jeg banket vettet tilbake i skallen din.
Jeg har endret navn av åpenbare årsaker.
Jeg heter nå John Tyler.
Du heter Jack, og ikke våg å glemme det.
Hva gjør du med den unge...
Pass dine egne saker, ellers knuser jeg skallen din.
Nei, ellers takk.
Hvor er gutten?
Du hadde knapt dratt da en ung gutt kom løpende
og sa at du trengte gutten snarest.
- Så gutten ble med ham. - Hvilken vei dro de?
Mot Suffolk-porten, min herre.
Har du sett to gutter passere her nylig?
Én var ung, omtrent så høy.
Ja. De slo seg sammen
med en rødhåret bølle.
Dro ham med til Rochester-veien.
Jeg sa til ham: "Hva gjør du..."
Kost? Vil noen ha en kost?
Fin feiekost.
Hvor er denne tapre gjengen med eventyrere
- han har fortalt så mye om? - De kommer tilbake.
De er ute og plyndrer en landsby.
En fin kveld for slikt, hva?
Jeg gleder meg til å treffe dem når de kommer tilbake.
De gir deg en hjertelig velkomst. Det lover jeg.
Ut med deg nå.
Og se opp for politiet.
- Greit. - Len, pass på denne herren.
Jeg, prinsesse Elizabeth, sverger
å være trofast og lojal
mot Hans Majestet, kong Edward VI,
hans etterkommere og etterfølgere ifølge loven.
Lady Jane Grey.
Jeg, lady Jane Grey, sverger å være trofast
og lojal mot Hans Majestet, kong Edward VI,
hans etterkommere og etterfølgere ifølge loven.
Hans nåde, erkebiskopen av Canterbury.
Jeg, Thomas Cranmer, erkebiskop av Canterbury,
sverger å være trofast
og lojal mot Hans Majestet, kong Edward VI,
hans etterkommere og etterfølgere ifølge loven.
Hans nåde, erkebiskopen av York.
Jeg, John Metcalf, erkebiskopen av York,
sverger å være trofast og lojal...
Deres Majestet?
Mot Hans Majestet, kong Edward VI,
hans etterkommere og etterfølgere ifølge loven.
Hans nåde, hertugen av Northumberland.
Stille!
Hva gjør deg kvalifisert
til å slå deg sammen med oss?
Bortsett fra hva du sier om naskingen småtyveriene dine?
Tja...
Om å knerte en gammel tosk
og drepe ham kvalifiserer meg,
kan jeg iallfall hevde det.
Et uhell, så klart.
Hvor mange personer er det i denne gruppen?
Rundt 40. De fleste av oss er her,
men i det siste har det ikke gått så bra.
Hvordan da?
De ble drept for å ha tigget.
De ble pisket til blodet rant
og så ble de satt i gapestokken.
De tigget igjen.
Så ble de pisket igjen
og mistet et øre.
De tigget en tredje gang.
Hva annet kunne de gjøre? Det var yrket deres.
De ble brennmerket på kinnet
og solgt som slaver.
De rømte.
Så ble de fanget og hengt.
Det har ikke gått like ille for oss alle.
Yokel, Burns, Hodge,
reis dere og vis herren deres pryd.
Yokel, vennen vår vil kanskje høre historien din.
Det vil jeg gjerne.
Jeg var en vellykket bonde med en kjærlig kone og barn.
Nå er jeg i en annen situasjon, og familien min lever ikke lenger.
Kanskje de er i himmelen. Kanskje det andre stedet.
Men takk og lov, de er ikke lenger i England.
Min stakkars gamle mor ville forsørge ved å pleie de syke.
En av dem døde.
Så moren min ble brent som heks,
mens jeg og barna mine så på og gråt.
Kongens lov!
Drikk for den nådige herre og konge.
Kongens lov som fridde min mor fra kongens helvete.
Jeg tigget fra hus til hus,
jeg og kona bar våre sultne barn i armene.
Men det er forbudt å være sulten ifølge kongens lov.
Så de strippet oss og slo oss i tre byer.
Drikk igjen for den nådige kongens lov.
Kongens lov.
Drikk for den nådige herre og konge.
Min kone og barn sultet i hjel.
Drikk, gutter! Bare en dråpe!
En dråpe for de døde barna og kona!
For de døde barna og kona.
Jeg tigget igjen og mistet et øre. Du har sett stumpen.
Så ble jeg solgt som slave.
På kinnet har jeg bokstaven "S" fra brennjernet.
"S" for slave, forstår du?
Slave!
Når har du møtt en.
En kongens slave.
Jeg rømte, men blir jeg funnet,
må himmelens forbannelse falle på kongens lov,
- blir jeg hengt. - Nei!
Fra nå av er det slutt på den loven.
Hvem pokker var det?
Jeg er Edward, deres konge.
Manerløse bomser, er dette takken jeg får
for den kongelige velsignelse jeg har gitt dere?
Brødre! Dette er sønnen min,
en drømmer, en tosk, og riv ruskende gal.
Han tror virkelig han er kongen.
- Jeg er kongen. - Jeg skal jule deg.
Har du respekt for hverken konger eller landstrykere?
Fornærmer du lederskapet mitt igjen, henger jeg deg selv.
Ta det med ro, gutt. Det er ikke klokt.
Ha det gøy om du må,
men velg en annen tittel.
Foo-Foo, månekalvenes konge!
Lenge leve Foo-Foo, månekalvenes konge!
Kron ham!
Hent kronen! Kron ham!
Der er kappen!
Kron ham!
Lenge leve Foo-Foo!
Hvem er du og hva vil du?
Du må da kjenne meg, min herre.
Jeg er piskegutten din.
Piskegutten min?
Ja, min herre. Jeg er John Marlowe.
Å, ja.
Nå synes jeg å huske. Jeg har ikke vært frisk.
Kongens død var et stort sjokk.
Stakkars mester.
Det er utrolig hvordan ens hukommelse kan lure en.
Men nå føler jeg meg mye bedre.
Noen små hint hjelper ofte med å huske.
Minn meg på hvem du er og hvordan du er her.
For flere dager siden
gjorde Deres Majestet tre feil på gresk
i morgentimen.
- Husker du nå? - Ja.
Ja, jeg tror det. Fortsett.
Læreren din var svært sint og lovet at han ville
- piske deg for det og... - Piske deg?
Hvorfor piske deg for mine feil?
Min herre har glemt det igjen.
Læreren din straffer meg alltid for dine feil.
Jeg forstår ikke.
Deres Majestet, ingen får straffe kongen.
Så når du trenger det, er det jeg som får det.
Det er urettferdig.
Urettferdig? Det er bare rett.
Det er mitt yrke og levebrød.
For en utrolig måte å tjene penger på.
Har du blitt slått for de feilene, min stakkars venn?
Ikke ennå, min herre.
Straffen min skulle finne sted i dag.
Jeg kom for å minne på Deres Majestet
at du ville mekle på mine vegne.
Ikke vær redd.
Ingen vil piske deg. Stol på meg.
- Takk, Deres Majestet. - Nei.
Jeg burde takke deg.
Du er til stor hjelp med å friske opp hukommelsen min.
Du må tilbringe minst en time hver dag med meg,
for å minne meg på folk og ting.
- Gjerne. - Du må fortelle meg
alt om livet mitt
og søstrene mine og alt annet du vet
om det som skjer på slottet. Du vil bli rikt belønnet.
Takk, Deres Majestet.
Kom igjen, rør på dere.
Len, Foo-Foo...
Det er en landsby der borte.
Ta med deg Foo-Foo og spioner på landet,
stjel alt dere kan mens dere gjør det.
Du kan bli hengt for de ordene.
Ja, Deres Majestet.
Kom igjen, du hørte ordren.
Hei. Min herre...
Selv om han er min egen dårlige sønn,
hadde jeg ikke sluppet den unge røveren ut av syne.
Så følg etter dem og hold øye med ham.
- Men ikke bland deg. - Jeg vet det.
Han må lære noen triks.
Det er et fattig sted. Ingenting som er verdt å stjele.
- Vi må tidde. - Snakk for deg selv, ikke meg.
- Jeg blir sliten av deg. - Hør her, Jack,
du vil ikke stjele og nekter å tigge,
men dette er hva du må gjøre.
Du skal være lokkedue mens jeg tigger.
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Jeg skal si det. Se, noen kommer nå.
Jeg kollapser, og når han kommer for å hjelpe,
begynn å gråte og fall på dine knær
som om all verdens elendighet var i magen din.
Fortsett å gråte til vi får penger,
ellers får du svi.
Kjære vene, hva er i veien?
Hvordan kan jeg hjelpe?
Broren min vil si det, gode sir.
Det er en grusom sykdom, og smerten er ulidelig.
En halvpenny til litt mat, sir.
Bare mat kan lindre smerten.
Du skal få to.
Vær så god, stakkars gutt.
Hjelp meg å bære broren din til vertshuset.
Jeg er ikke broren hans.
Du har et veldig hardt hjerte om dette er broren din.
- Skam deg. - Han er en tigger og en tyv.
Han fikk pengene dine,
og han har sikkert tømt lommene dine i samme slengen.
Vil du helbrede ham, slå ham med kjeppen.
Tyv, kom tilbake!
Stopp, tyv! Kom tilbake!
Stopp ham!
Tok deg!
- Kan du holde hesten min, takk? - Ja, sir.
Kan du hjelpe meg?
Jeg forfølger en morder som unnslapp politiet i dette området.
Har du sett en mistenkelig bølle med rødt hår?
Ja, for rundt et kvarter siden.
Sammen med en gutt?
Han jaktet på en gutt, virket det som.
I hvilken retning?
Ned den gaten som fører til skogen.
Må helgenene belønne deg.
Takk.
- Foo-Foo, månekalvenes først konge, - Foo-Foo, månekalvenes først konge,
Du får nå høre anklagene mot deg.
Én, du nektet å tigge.
Ikke bare nektet denne forræderske puslingen
å tigge, min herre.
Han avslørte meg også som tyv og lommetyv for min velgjører
og startet en jakt på meg.
- Hva er fangens svar? - Ingenting. Det er sant.
Jeg angrer bare på at politiet ikke tok ham.
Neste anklage. Å rømme fra vokteren din.
Det taler for seg selv, min herre.
Er det ikke bra jeg advarte deg?
Den neste anklagen, å nekte...
Han nektet å stjele, min herre.
Nektet å stjele!
På vei tilbake hit,
tvang jeg denne elendige taperen inn på et ubevoktet kjøkken.
Et ubevoktet kjøkken!
Ikke bare kom han tomhendt ut,
men han prøvde å hjelpe husstanden.
Er det noen som vil forsvare den tiltalte?
- Ja. - Jeg.
- La én mann snakke for alle. - Jeg vil.
Hva sier du?
Til tross for den unge røverens mangel på lovbrudd,
liker vi denne rakkeren. Han har vist mot og ånd.
Da vil hans sak bli avklart ved en kamprettssak.
Ifølge landets gamle skikker,
må han duellere med sin hovedanklager.
Ja.
Blir han beseiret, blir han kjent skyldig
og blir dømt deretter.
Vinner han, blir han hederlig løslatt.
De skal kjempe med kampstaver
med lik vekt og størrelse.
Sett i gang.
Godt kjempet. Du er frikjent for alle anklager.
Tittelen, Foo-Foo den første, månekalvenes konge,
er nå kansellert og annullert.
Du vil nå bli kronet med full seremoni
som kampkongen!
Hva slags tull er dette?
Velkommen, sir Miles.
Du er virkelig velkommen.
Går det bra med deg?
Hva slags filleridder er dette? Si hva du vil, og det raskt.
- Jeg er hans mester. - Han er også gal.
Det er kjeltringen som kidnappet sønnen min...
Han er en feig usling.
Bare jeg er mester!
Men kampen er litt ujevn.
Fort, løp til Canterbury-veien.
Hei! Stopp! Kom hit!
Få ham ned! Dra ham etter hælene!
Kom igjen!
Kom igjen. Ta ham!
Kom igjen!
Rist den.
Ja!
Kom igjen, slå ham.
Kom igjen, gutt!
Modig gjort, min herre. En svært verdig manøver.
Hjelp!
Her, min herre,
klærne jeg kjøpte på London Bridge.
Jeg håper de passer.
De er litt røffe.
Men de er iallfall bedre enn disse fillene.
Så snart du er klar, må vi komme oss av sted.
Ja, og dra rett til Westminster
for å gjenvinne tronen. Hvem kjenner du ved hoffet?
Vi har jo alltid sir Humphrey Marlowe.
Kongens løytnant for kjøkkener
og staller eller noe.
Å, ja.
Vi har jo den gamle tullingen, jarlen av Hertford.
Sir Miles, før tungen din forråder halsen din,
er den gamle tullingen onkelen min,
broren til den avdøde dronningen, min mor.
Og sir Humphrey Marlowe har vært død i fem år.
Hvordan vet du at Humphrey Marlowe
- har vært død i fem år? - Betviler du mine ord, sir Miles?
Sønnen hans, John, er piskegutten min.
Piskegutten...
Ved min helligdom,
du er kongen.
Er du gal, sir Miles?
Tilgi meg, Deres Majestet. Jeg bare tullet.
Jeg tilgir spøken din.
Du har gjort mye for kongen din.
Det er rart...
Veldig rart.
Hva da, Deres Majestet?
Den fattiggutten.
Han kan ingenting om landet, om regler.
De må da ha avslørt ham nå.
Er det ikke rart at landet ikke er fullt
at budbringere og kunngjøringer om meg?
Jo, det er det.
Den fattiggutten...
Jeg lurer på hvordan det går med ham.
Om han ikke råtner i et fangehull.
Hal Bodkin, lysestakemaker. Dømt til ti års fengsel
for ulovlig jakt i Windsor-skogen,
ber om Deres Majestets benådning.
Ti år for ulovlig jakt? Hva fanget han?
Et par kaniner, Deres Majestet.
- Som riksforstander... - En uhyrlig dom.
Han skal bli benådet.
Fortsett, min herre.
Mary Smithers, spinnerske,
dømt til å bli brent for hekseri.
Vanlig straff, Deres Majestet.
- Peter Burns... - Dømt med hvilke beviser?
Hun forbannet en skatteinnkrever.
Hun påkalte djevelen for å gi hans ben smerte og spasmer.
Hvordan går det med innkreveren?
- Bare bra. - Hva slags rettferdighet er dette?
Om innkreveren unnslapp uskadd,
må kvinnen være uskyldig i heksekunst.
Benåd henne.
Ja, Deres Majestet.
Jeg må tale, sire. Å påkalle djevelen er kjetteri.
Derfor må kvinnen brennes,
så hennes sjel kan renses av flammene.
Jeg ønsker bare å tilråde deg, Deres Majestet.
Har jeg ikke rett? Jeg er din fars datter.
Har du noe mer å si, Spanias datter?
Ja, bror.
At nåden løper løpsk i dine hender.
Hver dag benåder du kjettere og syndere
som etter landets lover burde henges eller brennes
for sine forbrytelser og forsømmelser.
Er nåde også en forbrytelse?
Når den overdrives.
Får jeg minne deg på at fengslene til din avdøde far
iblant hold så mange som 62 000 fanger?
Og under hans ledelse ble så mange som 72 000 tyver,
ranere og kjettere dømt til døden.
Er det tall å være stolt av?
Vil du at jeg skal overgå det, datter av Aragon?
Jeg tror du har kaldt blod i årene dine,
om du har noe. Skam deg!
Gå på rommet ditt. Og be til Gud
om å fjerne stenen fra ditt bryst
og bytte det med et menneskehjerte.
Gå! Er du døv? Kongen befaler.
Godtfolk, hva er bålet til?
Det blir flammende bål
på alle bakketopper i landet i kveld.
Dansing, omstreifing og skåling til soloppgang.
Jaså? Hva er denne feiring for?
For? Har du vært i transe?
Har du ikke hørt det?
I morgen er kroningen av den nye kongen, Edward VI.
- Greit! - Kroningen?
I morgen? Av den nykommeren?
Til slottet i all hast. Vi har ingen tid å miste.
Det er min private leilighet. Midterste vindu i første etasje.
Hva vil du gjøre når du kommer over muren?
Gå inn i leiligheten og rive klærne av den bedrageren.
Jeg vil lage slikt et oppstyr som slottet ikke har sett
siden arrestasjonen av Anne Boleyn.
Stopp! I kongens navn.
Dra til Westminster Abbey.
Konfronter bedrageren før han blir kronet.
Stopp der!
Kaptein, jeg kan forklare alt.
- Du har ikke et øyeblikk å miste. - Kast kjeltringen i fengsel.
Kaptein, det er en bedrager i slottet.
Han er ikke den ekte kongen. Han må ikke krones!
- Få ham vekk. - Dere blir hengt for forræderi.
Jeg gir deg en siste advarsel.
Gutten de kroner er en bedrager.
Heldigvis for deg, tror jeg du er gal.
Ellers hadde jeg fått deg hengt og oppdelt for forræderi.
Han har mindre kongelig blod i årene enn en kalkun.
Ett ord til fra deg,
så får jeg deg pisket halvt i hjel.
Amen
Jeg presenterer for dere
kong Edward, deres ubestridte konge.
Alle dere som har kommet hit i dag
for å vise deres ærefrykt og tjeneste,
er dere villige til å gjøre det samme?
Ja!
Gud signe kong Edward.
Motta dette kongelige sverd
fra Guds alter.
Med dette sverd, utøv rettferdighet,
stopp ondskapens vekst, beskytt Guds hellige kirke,
hjelp og forsvar enker og foreldreløse,
gjenopprett det som har forfalt,
oppretthold det som blir gjenopprettet,
straff og forbedre det som er galt
og bekreft det som er i orden.
Og idet du setter en gullkrone på hans hode,
berik hans kongelige hjerte med din rikelige nåde.
Og kron ham med alle fyrstelige dyder
gjennom den evige Konge, Jesus Kristus, vår Herre.
Amen
Stopp!
Jeg forbyr dere å sette kronen på den bedragerens hode.
Jeg er kongen.
Ikke rør ham!
Det er sant. Han er kongen.
Lord Hertford, dette er...
Ikke hør på Hans Majestet.
Det er sykdommen som vender tilbake.
Grip den omstreiferen.
For deres livs skyld, rør ham ikke.
Jeg sier det igjen. Han er kongen!
La Tom Canty være den første til å sverge troskap
og trygle deg om å ta på deg kronen
og gjenoppta alt som er rettmessig ditt.
Dette er en svært farlig situasjon.
Det kan skille hele landet og sette tronfølgerne i fare.
Vent.
Jeg har svaret.
Hvor er det store seglet? Svar meg på det.
For bare prinsen av Wales kan vite det.
Tronen avhenger av et så enkelt spørsmål.
Det er ingen tvil om det.
Sir Geoffrey, gå til mitt private rom på slottet,
og nær gulvet i venstre hjørne fra døren
finner du et spikerhode av messing.
Trykk på den, så vil lokket til et smykkeskap åpne seg.
Det første du vil se, er seglet.
Få det hit.
- Ja, Deres Majestet... - Vent!
Spar deg turen, sir Geoffrey.
Som kongen selv kan bekrefte,
undersøkte jeg alle kringer og kroker i den private leiligheten.
Stemmer ikke det, Deres Majestet?
- Jo. - Jo.
Og jeg sjekket i smykkeskapet.
Var seglet der?
- Nei. - Nei.
Kast denne løgneren ut på gaten
og få ham pisket gjennom byen.
Om jeg er kongen, befaler jeg deg om å trekke deg unna.
Dette lukter forræderi.
Det er rart at en så stor gjenstand
som Englands store segl skulle forsvinne.
En massiv gyllen skive.
Vent, var den rund
og med masse bokstaver og greier?
Ja.
Nå vet jeg hvor det store seglet er.
Hadde du beskrevet det for meg, kunne du fått det for lenge siden.
Hva er det du sier, min herre?
- Da er du den rettmessige kongen. - Nei, men jeg vet hvor det er.
Da må du være kongen.
Det var ikke jeg som la det der.
Det var han som står her, Englands sanne konge.
Han vil fortelle selv hvor han la det,
og så vil dere tro ham.
Tenk godt etter, Deres Majestet.
Det var det aller siste du gjorde
før du løp ut fra slottet i fillene mine.
Ja, jeg husker alt dette.
Men jeg husker ikke noe om det store seglet.
La meg minne deg om den morgenen,
akkurat slik det skjedde.
Vi snakket.
- Husker du det? - Ja.
Du ga meg mat og drikke og sendte bort tjenerne dine
så jeg ikke skulle skamme meg over fillene og mine dårlige manerer.
Ja, jeg husker det.
Og som en spøk, byttet vi klær.
Og vi sto foran et speil,
og vi var så like.
- Husker du det? - Det var sant.
Så løp du ut av soverommet,
og du passerte en bord.
Det de kaller det store seglet lå på bordet.
Du lette etter en plass å gjemme det,
- og øynene dine falt på... - Det holder.
Sir Geoffrey, gå på rommet mitt.
I hodet på min milanske rustning
vil du finne seglet.
Det stemmer, min konge.
Englands krone er din!
Fort deg, sir Geoffrey, vær rask.
Gud signe kongen.
Nå, min konge,
ta tilbake denne kongekappen og gi meg fillene mine.
Ja, stripp bedrageren og kast ham i fangehullet.
Nei, ingen får skade ham.
Var det ikke for ham, hadde dere ikke hatt meg.
Si meg, Tom Canty,
hvordan kunne du huske hvor jeg gjemte seglet, men ikke jeg?
Det var lett, min konge.
Hvorfor?
Fordi jeg brukte det mange ganger.
Brukte det? Men hva brukte du det til?
Ut med det, gutt. Du trenger ikke være redd.
Hvordan brukte du Englands store segl?
Til å knekke nøtter.
Kan du bli med meg, sir?
Jeg forsikrer deg, dette er ingen spøk. Ditt nærvær er befalt.
La det være kjent at Tom Canty har tronens beskyttelse
og skal nå bli kjent ved den ærbare tittelen
som kongens myndling.
Har du funnet moren din ennå?
- Ja, sire. - Bra.
Hun skal bli godt tatt vare på.
Når vi finner faren din, tar vi oss av ham.
Vent her
til kongen vil ta seg av deg.
Han er ikke kongen min.
Opp med deg, din giftige hund!
Hvordan våger du å sitte i kongens nærvær?
Ikke rør den mannen.
Han har rett til å sitte i kongens nærvær.
Fint å se deg igjen, sir Miles. Jeg trodde du var borte.
Men du er visst i god behold.
Sverdet.
Dette er min venn i krig og motgang, Miles Hendon.
Han var min eneste venn, og han reddet livet mitt.
Reis deg, Miles Hendon, jarlen av Kent.
Edward av England slår deg til likemann.
Den ungen kongen glemte heller ikke det han hadde lært
om sitt folks lidelse og undertrykkelse.
Edwards Vis regentskap var svært nådig...
RETTFERDIGHET OG GJENGJELDELSE
i de harde tidene.
SLUTT