EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Hej, det är Hannah. Hannah Baker.
Just det.
Justera inte din... apparat som du lyssnar på.
Det är jag, live och i stereo.
Inga repriser, inga extranummer,
och absolut inga önskningar denna gång.
Ta nåt att äta, sätt dig till rätta,
för jag ska strax berätta mitt livs historia.
-Hon är så söt. -Eller hur.
-Vad var det nu igen? -#GlömAldrig
Vad i helvete sysslar du med?
Inget. Jag bara...
Letar du efter nåt?
Vad skulle jag leta efter?
Säg det, du.
Vet du ens vad jag heter?
-Såklart jag vet, Clay. -Killar.
Andra ringningen.
Du är inte så oskyldig, Jensen. Jag skiter i vad hon säger.
Mr Foley, iväg med dig nu. Gå till ditt klassrum.
Du också, mr Jensen.
Det finns ett antal sätt att få hjälp om man behöver det,
eller om en vän behöver det.
All information finns på tavlan utanför mitt rum
eller utanför expeditionen.
Den finns på skolans hemsida.
Är vi inte färdiga med det här nu?
Det har gått över en vecka. Det är väl sunt att gå vidare?
-Okej, allihop, tack. -Jag vet att det är tragiskt,
men jag vill inte bli påmind hela tiden. Det är deprimerande.
Vi blir aldrig klara med det, så det är viktigt att känna till
tecknen på att nån man bryr sig om kan behöva hjälp.
Drar de sig undan vänner och familj?
Har deras utseende förändrats? Har de problem med...
Grupparbetet är värt en femtedel
av terminsbetyget, så...
Snälla, var engagerade,
konsekventa och rättvisa mot varandra.
Jag gillar håret.
Det korta håret.
Jag gillar det långa med.
Och... nu låter jag väl velig. Jag borde ha sagt nåt häromkvällen.
Ärligt talat gillar jag inte förändringar, men den här förändringen verkar schyst.
Tack, Clay.
Clay?
Clay.
Ja, förlåt, vad?
Är du med oss?
Ja, jag är med er.
Så fram till dess, observera er själva.
Hämta in information.
Eleverna gjorde det här på eget bevåg.
Vi tyckte det var bäst att låta det vara.
Jag förstår.
Förlåt...
Låt mig försöka igen.
Det borde finnas en huvudnyckel.
Ja, det fanns det förr.
Hon har inga klistermärken eller bilder i skåpet.
-Varför har hon inga klistermärken? -Älskling, det är bara ett skåp.
-Det är Hannahs skåp. Vet du varför? -Ma'am, jag vet faktiskt inte.
Så det här är allt?
Ja. Vi kan gå igenom resten på mitt kontor.
-Då kan jag ge er boken. -Vi behöver bara allt personligt...
-Advokaten sa att de vill se allt. -Advokater säger mycket.
Hej, Clay.
Hej, Tyler.
Vad?
Inget.
Nej, mamma, det är ett fånigt skolmejl.
Du måste inte komma he...
Vänta.
Vad i helvete gör du?
Inget. Bara skoltidningsgrejer.
Stick.
Förlåt. Ja, jag mår bra.
Allt är bra här.
Du kan stanna i Aspen.
Jag är säker, mamma. Hundra procent.
Ge pappa luren.
Clay.
Hur mår du, raring?
Jag har tänkt på dig.
Hej, Courtney.
Har du?
Ja, vi måste finnas där för varandra
när nåt sånt här händer.
Visst.
Det är bara så sorgligt.
Man blir bara inte klok på det. Eller hur?
Nej. Men...
-Det är mycket man inte blir klok på. -Exakt. Så sant.
En del saker har helt enkelt ingen enkel förklaring.
-Precis. -Jag är glad att vi pratades vid.
Hej då.
Ja, jag kan prata.
Clay!
Vill du ha skjuts hem?
Visst.
Ingen cykel i dag?
Nej, mamma ville köra mig
och, du vet, prata om saker.
Får jag spela nåt?
Ja, självklart.
Du föredrar gammal media, alltså?
Det är så mycket bättre.
Allt var bättre förr.
Du sa det.
UNDER UTBILDNING
Så där.
Om de frågar om det är riktigt smör, vad säger du?
Det är en smörbaserad produkt.
Och le när du säger det.
Jag vet, skräckinjagande. Men så säljs den stora lögnen.
Just det, en liten yrkeshemlighet:
Om de är snygga, häll bara smör på toppen
så att de måste komma och hämta mer under filmen.
Okej... varför då?
Så att ni kan prata.
Prat är inte min grej.
Det gillar jag.
Vi ska nog trivas ihop.
Men kom ihåg att jag började tre veckor före dig,
så jag är överordnad. Därför lär jag upp dig.
Vilket är galet egentligen,
för jag flyttade just hit och vet inte vad jag sysslar med.
Jag tycker att det går bra.
Trivs du? Här?
På Crestmont? Jag finner de olika dofterna fascinerande.
Nej, i stan.
Jaha.
Jag har inget att jämföra med.
Jag har bott här hela livet.
Det är som att fråga Han Solo: "Hur är rymden?"
Jösses! Du är en riktig nörd, eller hur?
Jag beundrar det. Det är modigt att vara nörd.
Vi syns.
Pappa, var är din radiogrej?
Min radiogrej?
Den där du spelar CD-skivor på
när du målar eller jobbar i trädgården.
Min bergsprängare.
Är det så de kallas?
De gjorde det. Nu kallas de nog förlegade.
Den är i verkstan.
Den spelar väl band?
Senast jag kollade.
Hur var det i skolan i dag?
Som vanligt. Alla beter sig fortfarande konstigt.
Och du?
Hur mår du?
Jag? Fint.
Bra.
Så kan jag använda bergsprängaren?
Ja, självklart.
Men... håll kontakten.
Okej?
Visst, pappa.
Hej, det är Hannah.
Hannah Baker.
Det var som fan.
Justera inte din... apparat som du lyssnar på.
Det är jag, live och i stereo.
Inga repriser, inga extranummer,
och absolut inga önskningar denna gång.
Ta nåt att äta, sätt dig till rätta,
för jag ska strax berätta mitt livs historia.
Närmare bestämt, varför mitt liv slutade.
Och om du lyssnar på det här bandet...
...då är du en av anledningarna.
Jag säger inte vilket band som gäller dig.
Men frukta icke. Om du fått denna fina lilla låda
kommer ditt namn att dyka upp.
Jag lovar.
Hur som helst, reglerna här är ganska enkla.
Det finns bara två.
-Jesus! -Förlåt.
-Smyg dig inte på mig sådär! -Jag ville inte skrämmas.
Du var bara helt inne i... Vad är det du lyssnar du på?
Det är inget. Det är historieläxa.
Är kassetter historia nu?
Självklart.
Får jag lyssna?
Nej, det är fånigt.
Jag går upp till mitt rum. Läxor.
Clay, skolan mejlade igen i dag.
Så det var därför pappa var intresserad av mitt liv.
Ni är farliga när ni samordnar er.
Jag avskyr att vara föräldern som frågar om du vill prata om nåt, men...
...om du vill prata om nåt...
Jag kände henne inte, mamma.
Jobbade ni inte ihop på Crestmont?
Jo, ett tag, men...
-Du kände henne inte så väl? -Inte direkt.
Jag måste till jobbet.
-Skit! -Hallå där.
Förlåt. Jag måste sätta fart.
Det här ska vara klart om två dagar.
Clay?
Sakta ner.
Det är bara läxor.
Ja. Tack, mamma.
Vad i helvete?
Jäklar.
Jag måste hem till Tony.
Hem till Tony?
Nu?
Han behöver ett av banden. Vi jobbar ihop.
Det är middag om en halvtimme.
Kan du spara mat åt mig?
Sms:a mig om du blir senare än riktigt sen.
-Det ska jag. Hej då. -Hej då.
Ge mig skruvmejseln.
Okej.
-Hej, Tony. -Hej, Clay.
Nåt fel med henne?
Inget fel än.
Det kallas att ta hand om saker.
-Pappa, du minns väl Clay? -Ja, visst.
Hur är det, Clay?
Bra, tack.
Vad står på?
Inget. Jag bara... Jag var ute på en tur.
På andra sidan stan?
Det räcker nog. Starta henne.
-Ge mig trasan. -Jag kan göra det.
Vi hör om vi har ställt in det rätt.
Okej, vrid om nyckeln.
Hör du? Så ska det låta.
-Låter det annorlunda? -Ja. Är du döv?
-Det låter likadant som förut. -Då är du döv.
-Det är som natt och dag. -Det tycker jag inte.
Jag vet, och det borde du också.
Det är därför jag visar dig.
Okej, stäng av motorn.
Jag ska nog sticka.
-Du vill inte äta här? -Nej tack. Mamma lagar fläskkotletter.
Är jag inte hemma snart ringer hon nog polisen.
De mejlade alla föräldrar igen.
-Jag vet. -Kände du ens henne?
Tjejen som tog livet av sig?
Jag vet inte.
Hör på.
Gör du nåt sånt mot din mor så dödar jag dig.
Jag dödar dig död.
Röj upp här nu.
Det han sa innehöll ingen ironi. Ingen alls.
-Han är en enkel man. -Ja.
Vi syns.
Du har nog nåt som tillhör mig.
Har jag?
Mina nycklar.
Just det. Här.
Vi syns.
Reglerna här är ganska enkla.
Det finns bara två.
Regel nummer ett, du lyssnar.
Nummer två, du skickar vidare.
Förhoppningsvis blir inget av det enkelt.
Skulle det vara enkelt hade jag mejlat en mp3-fil.
När du har lyssnat klart på de 13 sidorna,
för varje historia har 13 sidor,
spola tillbaka banden, lägg dem i lådan
och ge dem till nästa person.
Varför står jag med här?
Just det, lådan med band innehåller också en karta.
Jag kommer att nämna många platser i vår stad.
Jag kan inte tvinga dig att besöka dem, men om du vill ha mer insikt,
sikta mot stjärnorna.
Eller, kasta bara kartan. Jag får ju aldrig veta det...
...eller får jag det?
Du förstår, om du är frestad att bryta mot reglerna
så ska du veta att jag har gjort kopior av banden.
Jag har gett dem till en pålitlig person,
som, om detta paket inte når er alla,
släpper kopiorna på ett väldigt offentligt sätt.
Det här var inget ögonblicksbeslut.
Ta mig inte för given.
Inte igen.
Det gjorde jag aldrig!
Helvete.
Gör som jag säger.
Inte mer, inte mindre.
Du är iakttagen.
Är allt okej?
Jag glömde bara nåt.
Clay, din panna!
Vad? Det är inget.
Ramlade du av cykeln?
Lågt hängande gren. Jag cyklade genom skogen.
Jag hämtar förbandslådan.
Jag behöver inget förband.
Du blöder. Du behöver salva.
Snälla, säg inte salva.
-Jag mår bra. Jag lovar. -Vad hände?
-Cykel, gren, hud. -Är det allt?
Jag berättar allt om mitt liv, för det är så fascinerande. Jag lovar.
Jag rengör det. Jag måste gå. Tony väntar.
Din hjälm, tack.
Älskar hjälmen.
Den är urgullig.
-Urgullig som en hjälplös djurunge, va? -Är du inte rädd för hjälmhår?
Mitt hår gör samma sak oavsett vad. Det rör sig inte.
Du behöver bara produkter. Lite styling, en hårfön på morgonen.
-Och offra min maskulinitet? -Lite sent för det, va?
Förlåt att jag vill hålla min hjärna i huvudet.
I stället för i andra regioner, som de flesta pojkar?
Kom nu, Hjälmen, du har badrum att städa.
Du menar "vi"?
Nej, faktiskt inte.
Fest hemma hos mig i morgon kväll.
Du är inbjuden. Det är obligatoriskt. Ta inte med hjälmen.
Schyst. Var bor du?
Sätt fingret på "C",
och andra fingret på "4".
För samman dem. Det är vår första röda stjärna.
Jag vet.
Kartan. Gammaldags, igen.
Inga Google Maps,
inga appar, ingen chans för internet att göra allt värre,
som det gör.
Du har nu nått mitt första hus i den här sketna stan...
...där jag höll min första och enda fest...
...och där jag träffade Justin Foley,
vårt första bands huvudperson.
Det var bara en fest.
Jag visste inte att det var början på slutet.
Justin, du var kär i min vän Kat. Min enda vän.
Han kom! Clay är här!
Jag vinner! Du är skyldig mig fem dollar.
Herregud.
-Slog ni vad om mig? -Mot dig.
Förra festen jag såg Clay på... Min födelsedag i fyran.
Jag minns fortfarande clownen.
Herregud. Han var heroinmissbrukare.
Min mamma, socialarbetaren, anlitade en nykter heroinmissbrukare.
Han hade skakningar.
Okej, drinkar. Kom.
Jag trodde att han var nervös.
-Hej. -Hej, Kat.
Vilken samling. Folk är glada att bli av med dig.
Jag ordnade bara festen så att Hannah kunde träffa lite folk
innan jag lämnar denna sfär.
-Jag träffade Hjälmen. -Clay räknas inte. Det var på jobbet.
-Det bör räknas, tycker jag. -Självklart tycker du det.
Påfyllning. Clay, vad vill du ha?
-Sprite. -Herregud, du är otrolig.
Du är en pärla. Du får en öl.
Visst, jag gillar öl.
Kat.
Sluta ha så mycket kul, Clay.
Jag har kul, absolut.
Tjoho!
Du är för tillknäppt.
Hallå där.
Hej.
Du är den nya tjejen.
Tydligen.
Jag gillar ditt skratt.
Tack.
Jag gillar ditt opretentiösa modesinne.
-Tack. -Bryce.
Ta en öl och kom ikapp. Du ligger en timme efter.
Vi ses senare. Hoppas jag.
Vi ses.
Herregud, nej, Hannah.
Han är som studentföreningarnas Darth Vader.
-Han verkade inte så farlig. -Jag var snäll.
Det var hon faktiskt.
Jag vill nog också ha öl.
Okej, prinsessan Leia.
-Herregud, ni är nördar båda två. -Ha det så kul.
Ska du säga till henne?
Säga till henne vad?
Snälla. Jag har känt dig hela det här seklet.
Lägg av.
Jag är inte så bra på...
Och bögryktena har precis avtagit.
Så insatsen är hög för dig.
Med henne kan jag vara annorlunda.
Den nya och förbättrade Clay Jensen:
Andraringare på high school, arkeolog och äventyrare.
Clay, raring, du är ett pris.
Men av det lilla jag har sett har hon hemsk smak när det gäller killar.
Du säger väl inget till henne?
-Bara om det kommer på tal. -Kathy!
HEMMA
Jäklar.
Möt pojkarna.
Justin Foley är min,
och Zach Dempsey är till dig.
Zach Dempsey? Allvarligt?
Vad? Zach är gullig.
Jag ser inte!
Inte manen!
Okej, ja, han är lite korkad,
men på ett rart sätt, vilket är det bästa sättet.
Ja.
Liberty Highs stjärnatleter, mina damer och herrar.
Så imponerande.
Ledsen, killar. Ni kan inte komma in i Hannahs hus dyblöta.
Allvarligt?
Herregud, se på er själva.
Bättre?
En förbättring, definitivt,
men ledsen, det blir fortfarande nej.
Det är ingen fest utan oss.
Vi tar den risken.
Gå och torka.
Er förlust, milady.
Idioter. Jag kan inte ens...
Men de är rara idioter.
Så, du förstår, det var där problemen började.
Det där leendet.
Det där jäkla leendet.
Den oförlikneliga Kat flyttade innan skolstarten.
Hon var den sortens vän man inte kunde ersätta,
inte ens genom att bli kär i pojken hon lämnade kvar.
Hej.
-Hannah, va? -Ja.
Justin Foley. Jag såg dig på festen häromkvällen.
Ja, jag såg dig också.
Du är torrare nu.
Ja, vi gick hem och bytte om.
Var det djupgående?
-Va? -Ditt utbyte.
Ja, absolut.
Så...
Kat har åkt.
Ja. Det är trist.
-Pratar du med henne? -Ja. Du vet, lite grand.
Ja, jag också.
Lite.
-Jag borde nog gå till min lektion. -Ja, absolut.
Då ses vi väl.
Vi gör väl det.
Att du var Kats kille var egentligen det enda märkvärdiga med dig,
men, Justin, du var min kryptonit.
Zach vem?
Dempsey.
Förlåt, raring.
Jag lär mig en massa nya pojknamn
och har lagt de gamla i papperskorgsikonen i mitt huvud.
Ja.
Jag vet att du ville para ihop mig med Zach, men...
Men... du gillar Justin.
-Jag är elak. -Nej.
Knappast. Han är... svår att motstå.
Jag fattar. Kör på.
Nej, jag skulle aldrig...
Seriöst, jag har gått vidare.
Jag är 300 mil bort och nu dejtar jag hipsters.
Gör vad du vill.
Jag var expeditionsassistent under lektion tre.
Så jag visste var du var vid samma tid.
Det gäller bara de jämna numren från 1 till 40.
Ni måste visa era uträkningar.
Ja, ni hörde mig säga det: Visa era uträkningar.
Okej, ni kan gå. Tack.
Försiktigt.
Förlåt.
Geometri med Bates. Inte undra på att du har bråttom.
-Har du också honom? -Femte lektionspasset.
Dagens värsta tio timmar.
På tal om det, jag måste gå.
Ja, okej.
Vi ses senare.
Det gör vi!
Jag gillade till och med basket för din skull.
Så där, ja.
Jensen!
Clay Jensen!
Så, ja. Rör på fötterna!
Hjälmen!
Jaha... hej.
Ursäkta.
Gick du vilse på väg till bibblan?
Tränare Patrick gav oss matchen i historieläxa, så...
Så sätt dig.
Ja.
Du skruvar alltid på dig. Det gör mig nervös.
Tootsie Roll?
Hur kan du äta de där?
Vad tycker du det ser ut som?
Som allt i världen som är gott och sött.
Jag trodde inte du gillade sport.
Jag vill ha en komplett high school-upplevelse.
Är Justin den kompletta high school-upplevelsen?
Håll käften!
Var inte svartsjuk, Clay.
Du lägger på dig. En dag.
Kanske.
Är din pappa också smal och nervös?
Ja, typ.
-Hördu, Hjälmen. -Hej.
Mejlar du dina franska-anteckningar?
Jag förstår inte madam Steinberg. Hon pratar nästan tyska.
Visst.
Skjuts hem?
Tack, men nej.
Min droska väntar.
Hej då, Clay. Vi ses, Justin.
Kör ni.
Du skojar! Bussen?
Buss med snygg tjej, bil med idioter?
Är det upptaget där?
Du tar inte bussen.
Gör jag inte? Då är det visst din turdag.
Du saknar inte självförtroende.
Du har inte geometri med Bates femte lektionspasset.
Du har efterforskat.
Nej.
Jo, jag menar...
Jag vet inte, kanske.
Jag gillar det.
Det visar initiativ.
Så kan jag kanske få ditt nummer eller nåt?
Eller nåt?
Jag kan alltså ge dig mitt nummer eller några falska atombombskoder?
Jag tar bara ditt nummer.
-Jag tar bara din telefon. -Va?
Ett, du ger mig din mobil, två, jag lägger in mitt nummer.
Okej, visst.
Inga ursäkter nu.
Jag kommer strax.
Vart ska du?
Jag glömde min geometribok.
Vänta, jag har min här om du...
Helvete.
Vart fan går den här?
Ingen aning. Jag tar inte heller bussen.
Allvarligt? Hannah Baker!
Ring mig.
Snygging.
JUSTIN: HEJ
ÅH... HEJ.
LÄGET?
LÄXOR. TYP. DU?
Hannah.
Ingen telefon när du har läxor.
Jag använder bara miniräknaren.
Och hjälper en vän med läxor.
Telefonen.
Telefonen!
-Känner jag den här vännen? -Känner du nån av dem?
Mer läxor?
Vi jobbar bara på ett matteproblem.
Hej, Justin.
Hannah gör sina läxor.
Hej, mrs Baker.
Ja, hon hjälpte mig just med dem.
Jaså? Vad jobbar ni på?
Matte.
Då så.
Säg till om du behöver hjälp.
Så du behövde hjälp med ett matteproblem?
Jag sa bara det för att få prata med dig.
För jag har egna läxor
och kan inte prata i telefon hela eftermiddagen.
Okej, jag kan ringa tillbaka.
Nej!
Vilket problem hade du svårigheter med?
Det där med... tågen?
Tågen?
Två tåg avgår vid olika tidpunkter, men när möts de?
Jag fattar.
Tåg "A" lämnar mitt hus om några minuter.
Tåg "B" lämnar ditt hus...
...om 30 minuter.
Trettio minuter är väldigt lång tid
för två tåg i full fart.
Eisenhower Park. Raketrutschbanan.
Herregud.
Jag vet vad ni tänker.
Hannah Baker är en slampa.
Hoppsan. Hörde ni?
Jag sa just "Hannah Baker är".
Det kan vi inte säga mer.
Vänta bara, jag tar dig.
Jag drömde att vår första kyss skulle ske i parken.
Jag sa aldrig det.
Drömmen börjar med mig högst upp i raketen.
Jag håller tag om ratten.
Det är fortfarande en lekplatsraket,
men varje gång jag vrider åt vänster eller höger,
lyfter träden som om de skulle flyga.
-Hur var det? -Ganska bra.
-Så du gillade det? -Ja.
Okej, din tur.
-Min tur? -Ja.
Okej. Vad gör du?
-Vänta, jag vill ta en bild. -Jag har kjol på mig. Vänta.
Låt mig bara...
Och jag är rädd, för jag kan inte flyga.
Men du står där nedanför för att fånga mig om jag faller.
Okej. Ett, två, tre.
-Gick det bra? -Ja.
Och det var allt som hände.
Vi kysstes.
Varför undrar du? Har du hört nåt annat?
Nix. Vi kysstes bara.
Ledsen att göra dig besviken, men jag antar
att vi är kvitt nu. Typ.
Hej, Clay.
Hej, Tony.
Är du okej?
Jadå.
Är det min Walkman?
Ja, jag hade tänkt fråga...
Ingen fara.
Var bara försiktig om du lyssnar när du cyklar.
Du vill inte göra dig illa. Igen.
Du har rätt. Tack.
Eisenhower Park.
Det måste betyda att du är redo för sida 2.
God natt, Clay. Ta hand om dig.
Jag har hört så många historier om mig nu
att jag inte vet vilken som är mest populär.
Men jag vet vilken som är minst populär.
Sanningen.
Sanningen är inte alltid den mest spännande versionen,
eller den bästa eller värsta.
Den är nånstans mitt emellan.
Men den förtjänar att höras och minnas.
Sanningen kommer fram, som nån sa nån gång.
Den består.
Så tack, Justin.
Uppriktigt. Min allra första kyss var underbar.
Porter vill träffa mig, angående Hannah.
Det gäller väl den jäkla stämningen.
Kom du till första bas, Justin?
Lägg av, jag säger inget.
-Andra? -Dra åt helvete.
Tredje?
Okej, skitstövlar. En bild är värd tusen ord.
Offentlig plats.
Det är hett.
Vi skickar runt den.
Nej, Bryce, sluta!
Bryce, sluta! Hördu!
Bryce, kom igen!
-Du sätter väl på det där igen? -Visst.
Herregud. Allvarligt, Justin?
Varför skickade du den?
Okej, allihop. Sätt er till rätta.
I dag diskuterar vi sätt att navigera svåra interaktioner.
Ni kan väl ändå låtsas följa regeln om att mobiler inte är tillåtna?
Vi pratar om sätt att hantera konflikter med andra elever.
Hur kan vi kommunicera mer effektivt utan att använda emojis?
Jag behöver två frivilliga för en liten rollspelsövning.
Mobilerna, allihop, annars ryker de.
Sista chansen.
Ja, Sherri.
Tack.
Och vem mer?
Du längst bak? Ja.
Och mr Johansen. Ni är alltså mina frivilliga.
Lugna er. Alla får vara med.
Det som kom efter min första kyss?
Inte så underbart.
Vi fortsätter vår diskussion om icke-verbala signaler i morgon.
Till dess... var uppmärksamma.
Jag är inte arg för att du svek mig.
Jag är arg för att jag litade på dig överhuvudtaget.
Vad i helvete, Tony?
Hej, Clay.
Vad är det här?
Vad är din roll i allt det här?
Jag finns inte med på banden.
-Hjälpte du henne göra det? -Nej, det gjorde jag inte.
-Kände du till hennes plan? -Nej.
-Så vad i helvete... -Hör på banden, Clay.
Är det allt jag får?
-Hannah ville ha det så här. -Hur vet du det?
Det kan jag inte säga. Du måste lyssna.
Och om jag inte gör det?
Om jag inte kan?
Då blir det bara värre. Tro mig.
Värre än att Hannah är död?
Vi syns, Clay.
Tony.
Är jag sida 2?
Hej, Hjälmen.
Får jag äta med dig?
Jag har geometriläxa.
Det gör inget.
Så... kommunikationslektionen. Allvarligt?
Mrs Bradley har ingen aning om hur det är att vara i vår ålder.
"Direkt konfrontation fungerar bäst.
Man säger alltså: 'Ursäkta mig, men du sårade mina känslor.' "
Jag tyckte att hon hade bra idéer.
Har du nånsin använt dig av direkt konfrontation?
Har du ens haft ett problem?
Ja.
Typ. Eller...
Jag antar att det har sina fördelar att vara socialt bortkommen.
Jag tycker inte du är socialt bortkommen.
Jag tror bara att du är rädd.
Jag tror att du väntar.
Ibland är det bättre att vänta.
Jösses.
Vad ska det betyda?
Bara att...
Inget. Jag menar...
Ursäkta mig, men du sårade mina känslor.
Hannah.
Ett rykte baserat på en kyss
förstörde ett minne jag hoppades skulle bli speciellt.
Det förstörde faktiskt nästan allt...
...som ni snart får se.
Häng kvar, Justin. Jag är inte klar med dig än.
Jag vet att du nog inte menade att svika mig.
De flesta av er som lyssnar visste nog inte vad ni verkligen gjorde,
men det får ni veta.
Vänd på bandet för mer.
Undertexter: Kristina Donnellan