Så vi stannar kvar trots allt.
Du vet hur Paris påverkar mig.
Dior, Lagerfeld. Du skulle se deras ateljéer.
Jag vill ha min här. Stället inspirerar mig.
-Är det okej med dig? -Ja.
Jag har fått nya vänner.
Vad skulle du säga om jag sa -
- att jag och min blonda dambekanta kommer stanna tillsammans?
Jag trodde du gillade män?
Vuxna är komplicerade.
Då samtycker jag.
Mr Drake, vi har ett problem.
Det är rent stål längs hela avdelningen. Det finns inte med på ritningarna.
Riv ner det. Jag har ett schema att hålla.
-Det luktar skit där inne. -Nej, det luktar dött.
Vi borde nog inte gå ner dit.
"Det luktar dött."
Kom igen, din mes. Det här stället har varit avspärrat i åratal.
Vet du var du är?
Kalifornien.
Vilket sjukhus?
Mr Lowe, du är på West Lost Angeles Health Center.
Jag vill ställa några frågor för att avgöra ditt sinnestillstånd.
Kan du börja med att räkna baklänges från 100, sju steg i taget?
Nittiotre.
Åttiosex.
Sjuttio...sjuttionio.
Vad sa jag sist?
Berätta vilket påstående som bäst beskriver dina känslor.
Jag känner mig optimistisk om framtiden.
Är du säker på att du vill stanna här?
Det finns bekvämare ställen, John.
Jag kan få in dig på Resnick.
Det här är perfekt för mig.
Kan du berätta med dina egna ord varför du är här?
Jag känner att allting går fel för mig.
Det går dåligt på jobbet.
Jag och min fru separerade.
Min dotter är rädd för mig på grund av ett missförstånd.
Jag behöver professionell hjälp.
Jag tycker att det här är viktigt.
Att du erkände din sårbarhet och vidtog positiva åtgärder.
Var det något speciellt som utlöste det här?
Jag har jobbat på ett frustrerande fall.
Det går en mördare lös där ute.
Han rättfärdigar sina mord med de tio budorden.
Du ska vara ledig nu, din idiot.
Om kaptenen ser dig får du inte jobbet tillbaka.
Vem är er misstänkte?
Jag tänker inte hjälpa dig längre.
Jag vill tala med honom.
Var är han?
-Sluta. -Kom igen.
Jag attackerade min ende vän.
Den ende som försökte hjälpa mig.
Och det var då du insåg att du behövde hjälp.
Kom igen.
Det är bäst du sticker, din skitstövel.
-Kom igen, John. -Jag kommer.
Jag visste att det var dags att ta in på sjukhus.
Vi ska få ordning på det här, John.
Det här är ett bra första steg.
Jag känner att jag är där jag behöver vara.
Vet mr Drake om det här?
Jag tror inte det. Han...
Han vaxar och bleker sitt anus just nu.
Är det något man gör nu?
Hur vet man att ens anus behöver blekas?
Jag vet inte hur mitt rövhål ser ut.
Vem gjorde det här?
Inte den nya guvernanten.
Nej.
Titta på dem.
Den som gjorde det här var utsvulten.
Vad dolde sig här inne?
Jag vet inte.
Vad är det?
Jag har aldrig sett dig rädd förut.
Jag övertygade honom att han fick en fantastisk deal.
Så han bjöd på en gratis helg utöver min avgift.
Berätta inte att jag lurade honom att tro att det fanns fler erbjudanden.
Åh, älskling.
Jag är hellre för mig själv.
Sedan jag avlivade Hallie har jag fått sådan ångest.
Det är rumsbetjäningen. Hej då, Margaret.
Jag hatar den där satmaran.
Okej, jag kommer. För Guds skull...
Öga för öga, tand för tand.
Sådan är min faders lag.
Du tillhör schejken.
Tack, en gång till.
Väldigt bra. Det var så bra.
-Är du okej? -Herregud.
Han är så snygg.
Enligt min pojkvän är han bög.
Gibby, han är gift med Natacha Rambova.
En av världens mest exotiska kvinnor.
De tänker skilja sig. Läser du inte "Picture-Play"?
Och hon heter inte Rambova.
Hon heter Winifred Hudnut.
Hon kommer från Utah.
Än sen? Det får mig bara att beundra henne mer.
Hon har förvandlat sig själv.
Det enda hon förvandlade var hans karriär. Hon förstörde den.
Okej, allihop.
Slavdrivare och konkubiner, er tur.
Det här är till dig, från honom.
Träffa mig ikväll, Bungalow 12. Valentino
Du kom.
Kom in.
Jag är så glad att du ville träffa mig.
Du förstår, jag...
Jag äter så ofta ensam.
Du? Det har jag svårt för att tro.
Det är inte så enkelt för mig.
Berömmelsen är också ett slags fängelse.
Slå dig ner.
Det är det här ansiktet jag aldrig kan undkomma.
Det är ett vackert ansikte.
Du talar italienska.
Jag förstår det åtminstone.
Jag kommer från Bensonhurst.
Mina föräldrar pratade alltid italienska.
Pappa kommer från Sicilien. Han är rörmokare.
Och du kom till Hollywood i hopp om att bli skådespelerska.
Det var synd.
Jag förutser större saker för dig.
Större än att bli odödlig?
Det är det man blir när man hamnar på duken.
Det är bara skuggspel.
Om hundra år kommer ingen minnas vad vi gjorde.
Jag håller inte med.
Jag håller inte med alls.
Jag tror att filmen är framtiden.
En sann amerikansk konstform.
Du är en sann amerikansk konstform.
Hånar du mig?
Nej, lilla vän.
Jag beundrar dig.
Förlåt om det inte verkar så. Det är min dåliga engelskas fel.
Jag är bättre utan ord.
Så det här är musen.
Herregud. Du är...
Katten, lilla mus.
Det här är min fru, Natacha.
Rambova.
Förlåt mig, jag trodde...
Att jag skulle skilja mig från min man?
Det ska jag också.
Jag borde gå.
Nej, inte än, snälla.
Stanna.
Natacha, du måste vara snäll mot vår gäst.
Skilsmässan är bara för syns skull.
Studion har försökt sära på oss i åratal.
Det enda sättet för oss att vara tillsammans -
- är om omvärlden tror att vi inte är det.
Jag förstår inte.
Varför är jag här?
Därför, lilla mus -
- att gudarna har aptit.
Jag har hört att han både är rik och stilig.
-Hur träffade du honom? -Vi har inte träffats än.
Alla flickor i staden har blivit bjudna till hans fester.
Det hade du vetat om du inte hade varit borta hela sommaren.
Jag är inte helt oerfaren.
Okej, jag står inte ut. Berätta.
-Vem är det du går ut med? -Ingen.
Lögner.
Du lurar inte mig.
Du är kär, eller hur?
Jag vill välkomna er alla till invigningsveckan -
- för Hotell Cortez.
Det är synd att vi inte fira i min nya papegojsvit.
Men tills någon upphäver den där Volstead-lagen -
- får jag och mr Capone klara oss bäst vi kan.
Han är död.
Valentino är död.
Han dog i New York imorse.
Och hans film kom precis ut.
Den kommer att bli en succé.
Ditt hjärta klappar som en kolibri.
Släpp mig.
Nej.
Jag tror inte jag gör det.
Faktum är -
- att jag kanske aldrig släpper dig.
Det är bara så tragiskt.
Vi måste ha missat henne.
Vem då?
Damen i svart.
Hon har kommit hit varje dag i flera månader och lämnat en röd ros.
Jag trodde det var en myt.
Nej, det är sant.
Det står här.
"Det ryktas att en mystisk figur besöker Valentinos grav."
"Damen i svart har lämnat en röd ros -
- vid den store älskarens sista viloplats varje dag sedan han avled i augusti.
Somliga säger att den beslöjade figuren är skådespelerskan Pola Negri -
- känd för att ha kollapsat på Valentinos begravning."
Sköka. Hon älskade honom aldrig.
"Andra tror att den tystlåtna besökaren är någonting annat.
Något som inte är av denna världen."
De trycker vad som helst om det säljer.
Mina damer?
Vi kanske borde lämna henne ifred.
Varför gråter du så, lilla mus?
Natacha, var har du varit?
Här och där.
Jag skrev till dig så många gånger. Du skrev aldrig tillbaka.
Du kom inte ens på hans begravning.
Varför skulle jag gå på en begravning för en man som inte är död?
Det är inte möjligt.
Du dog.
Och föddes på nytt.
Liket i kryptan är inte Rudy.
Det är min stuntman, George Fiske.
-Alltid så lojal. -Till och med i döden.
-Jag gjorde oftast mina egna stunttrick. -Men inte det här.
Låtsades du vara död?
Jag älskade er båda.
Och ni lät mig tro det värsta. Jag överlevde knappt.
Men du överlevde.
Med stil, dessutom.
Gratulerar till vigseln, förresten.
Det gick fort.
Vad hade du väntat dig?
Jag var helt ensam i världen.
Om jag skulle leva i sorg -
- kunde jag lika gärna vara omgiven -
- av fina saker.
Även om det var med en man jag inte hade några känslor för.
Jag kände mig dragen till mörkret inom honom.
Jag längtade efter -
- att konsumeras av det.
Älskling.
Du är en uppenbarelse.
Vem är han?
Bara en lodis.
Ogillar du det?
Det gör jag.
Varför slösa tid på att döda tiggare?
Vad vinner du på det?
Välj ett offer med pengar eller juveler.
Då kan vi båda tjäna på din lilla hobby, och nästa gång -
- så vill jag se på.
Du har lidit för mycket.
Jag lider inte.
Inte nu längre.
Dina tårar säger något annat.
Jag känner ingenting.
Vi menade aldrig att överge dig på det här viset, lilla vän.
Varför gjorde ni det, då?
Ödet ingrep.
Jag färdades genom landet i samband med "Shejkens son".
20th Century Limited var bokad att transportera mig -
- från San Francisco till New York med presskonferenser på vägen.
Vid varje anhalt lade jag märke till en man.
Först trodde jag han tillhörde pressen, men han frågade aldrig något.
Han skrev aldrig ner någonting. Han bara tittade på mig.
Hans ögon lämnade mig aldrig.
Det var inget ovanligt, men något i de ögonen var -
- fascinerande.
På tåget började jag känna en närvaro -
- som fick nackhåren att resa sig.
Jag inbillade mig att jag såg honom överallt på tåget.
Jag började tvivla på mina sinnen.
En fruktansvärd känsla hängde över mig.
Och någonstans längs en ändlös bredd av mellanvästerns fält -
- vaknade jag ur en drömlös sömn till en levande dröm.
Det var en förförelse, men köttets lustar var inte hans mål.
Jag kände mig äcklad och attraherad på samma gång.
Han talade italienska, men med en grov, tysk dialekt.
Han avslöjade sitt namn.
F.W. Murnau.
Den store tyske regissören.
Vad ville han dig?
Jag trodde han ville döda mig.
Istället ville han bevara mig.
-Jag förstår inte. -Det gjorde inte jag heller, först.
Den store regissören hade upptäckt många hemligheter -
- när han skapade sitt mästerverk, "Nosferatu".
För att göra sin film reste han till Karpaternas djup.
Han krävde autenticitet -
- och det var det han fann i den gamla världen.
Varelser som den han avbildade på duken.
Men de var inte fula som Max Schreck, utan vackra, utan like.
De bar på ett uråldrigt blodvirus som gav dem evigt liv -
- evig ungdom, men även en hemsk törst.
Han berättade allt det här som en inledning.
En inledning till en varning, och ett erbjudande om en gåva.
Murnau beklagade vad han förutsåg för mig.
Talfilmens ankomst -
- och med den, gudarnas död.
Inom ett år eller mindre skulle vår värld vara borta.
Han kunde inte rädda världen, men han kunde rädda mig.
Han kunde bevara min skönhet i all evighet.
Men bara om jag var redo att lämna filmen för alltid.
Och så, med en kall beröring och en varm kyss, var jag fri på riktigt.
Odödlig. Inte längre bara en skugga.
När jag anlände i New York rapporterade pressen att jag var sjuk.
Jag lät dem tro det, eftersom rapporterna räckte -
- för att Natacha skulle flyga till min sida.
När hon kom till mig -
- delade jag Murnaus mörka gåva med henne.
Och nu vill vi dela den med dig.
Följ med oss.
Det går ett tåg till New York imorgon. Därifrån, till Europa.
Var som helst. Överallt.
Ja.
Och för alltid.
Har du hört den om tungan?
Utskuren från ett av offren med en bågfil -
- och fastspikad på golvet medan hon fortfarande var vid liv.
Du skräms. Är det där monstret här bakom dörren?
Hur sjuk måste man vara för att komma på nåt sånt?
Och göra det, dessutom.
Och de har bara en vakt vid dörren?
Jag räcker gott och väl till allting.
Det är bäst du passar dörren så att inget hemskt kommer ut.
Är du okej?
Vem är du?
Jag heter Wren.
Du åt inte upp din middag.
Det är inte det jag vill ha.
De kan laga något annat åt dig.
Jag vill inte äta mer.
Varför låste de in dig här?
Eftersom jag inte vill prata med dem.
Med polisen?
Inspektör Hahn.
De hittade dig vid TV-studion.
Du såg vad som hände.
Jag hjälpte till.
Du måste ha varit skräckslagen.
Mannen du såg hade gjort många hemska saker.
Vidriga, läskiga saker.
Men du behöver inte vara rädd för honom längre.
Tror du mig?
Det gör jag.
Men ingen tvingade mig till att göra något.
Herre Jesus.
Låt bli.
Spring.
Du dödade säkerhetsvakten.
Han var på väg att fånga honom.
Jag vill vara säker på att vi kan lita på varandra, Wren.
Jag tänker inte ljuga för dig.
Kan du lova detsamma för mig?
Jag var där de andra gångerna.
När han spikade fast tungorna på bordet, när han hängde bröderna från sängarna -
- så sprättade han upp deras magar.
Det stank.
Tror du mig nu?
Du var där.
Men vad han än tvingade dig att göra -
- och vad du än tror du gjorde -
- så bär han ansvaret.
Det är inte ditt fel.
Det är visst mitt fel.
Allting som hände.
Nej, snälla.
Säg inte så.
Du låter precis som min dotter, Scarlett.
Hon är i din ålder, men hon är den äldsta flickan jag känner.
Innerst inne klandrar hon sig själv för allt som är fel på mig.
Men det är jag -
- inte hon.
Och det är han -
- inte du.
Jag gillar dig.
Du är inte alls som min far.
När jag var ung -
- sa pappa att han såg fram emot när jag skulle bli stor.
Han sa att jag skulle bli hans lilla dam.
Sättet han sa det på -
- det gav mig magknip.
Det blev så illa -
- att jag inte ville sova.
För varje gång jag vaknade var jag en dag närmare.
En dag lämnade han mig i bilen medan han gick och drack på Cortez.
Det var hemskt varmt.
Jag kände mig som en pizza i ugnen.
Men jag öppnade inte fönstret, jag sa inte ett ord, för jag trodde -
- att jag kanske kunde undvika att växa upp.
Men jag hittade ett annat sätt.
Nu undrar jag om det inte hade varit så farligt att växa upp.
Det kan inte vara värre än detta.
Jag förstår inte, Wren.
Menar du att det är din far som är mördaren?
Nej.
Han dog för länge sedan.
Jag är trött på det här. Jag vill inte längre.
Släpp det, då.
Berätta vem han är.
-Jag kan inte. -Varför skydda
-nån som inte förtjänar nåt? -Du skulle inte tro mig.
Han kommer att fortsätta mörda om du inte hjälper mig stoppa honom.
Få ut mig härifrån så visar jag var han bor.
Vi leker inte en lek, Wren.
Det kanske är på tiden att någon tog honom.
HOTELL CORTEZ
Äntligen känner jag livet återvända.
Hur ser jag ut?
Hemsk.
Du är bara dramatisk.
Det var föga bättre än råttorna.
Vi behöver mer.
Hundra gånger mer.
Den här törsten -
- kan inte släckas.
Helvete.
Hur länge har vi varit fast här?
Allt för länge.
Jag tänker slita av den där mannens huvud.
Han är antagligen redan död.
Och ärligt talat bär du också skulden för vår situation.
Du och din lilla mus.
Hon var oskyldig.
Vi behövde henne inte.
Vi hade pengar. Vi hade hela världen.
Evigt liv.
Men du behövde ditt husdjur.
Var hon värt det?
Titta på oss.
Den store älskaren.
Det underbara ansiktet som kvinnorna trånade efter.
De begick självmord för det, och nu är det groteskt.
Våra liv är stulna.
Allt är borta.
Du har rätt.
Förlåt mig, amore.
Jag var en dåre.
Jag lovar att vi ska ta tillbaka allt vi förlorade.
-Du drömmer. -Du får se.
Vårt liv kommer att bli härligare än det var förut.
Fel rum, skitstövel.
Tjejerna från bokklubben ville ha mig.
-Såg du rödtotten slicka min pung? -Du snackar skit.
Vad fan? Det finns bara en säng.
Jag tänker inte dela rum med er.
-Du får sova på golvet. -Strippor får alltid skitsängen.
Vilka lustiga varelser.
Som levande kolosser.
Ruset av deras blod är öronbedövande.
Vilka är vi att avböja en gåva från gudarna?
Er biff blir kall, mr March.
Det är av föga vikt, ms Evers.
Er gäst kanske borde uppmärksamma när hon är väntad.
Jag gillar inte din ton, ms Evers.
Husets dam förtjänar mer respekt.
Ja, mr March.
Du borde vara någon annanstans.
Min kära.
Tack för att du tog emot mig.
Jag vet att det är en vecka tidigt.
Nonsens.
Jag äter gärna vår middag vilken kväll du vill.
Vi kan göra det varje natt istället för varje månad.
Bara en gång i månaden, James.
Som vi kom överens om.
-Jag har inte tid för mer än så. -Självklart.
Vill du ha en armagnac? Jag ska ta en.
Nej, tack.
Ja?
Jag ville berätta det personligen.
Jag tänker gifta mig igen.
Strålande.
Jag kunde inte vara gladare.
Låt oss skåla.
Vem är brudgummen?
Jag vill skicka honom några biffar.
Will Drake.
Ja.
Den där lättfotade typen som köpte mitt hotell.
Utmärkt, älskling.
Får jag föreslå att du inte mördar honom på min tomt?
Det vore pinsamt att stöta på honom i all evighet.
Vad får dig att tro att jag vill honom illa?
Jag är död, älskling, inte dum.
Och hur vet du att jag inte har funnit kärleken?
Sann kärlek. Kanske för första gången.
Med säkerhet inte för första gången -
- mrs March.
Jag har alltid varit ärlig mot dig, James.
Jag låtsades aldrig känna mer än jag gjorde.
Och jag hävdade aldrig att jag älskade dig.
Ja.
Men jag talade inte om mig själv -
- eller hur?
Vad menar du?
Jag trodde jag kunde få dig att älska mig.
Jag trodde att om jag gav dig allt ditt hjärta önskade...
Rikedomar, bekvämligheter -
- det här hotellet.
Men inget berörde dig.
Jag kunde aldrig tävla med skuggan av en gud på en bioduk.
Sluta!
-Släpp mig! -Släpp henne!
Jag misstänker att ni kommer att missa ert tåg.
Rudy.
Var är vi?
Herregud.
Ja.
Din gud.
Fången innanför väggarna på palatsen jag byggde -
- åt min drottning.
Var det dem du hade låst in?
Inte nu längre.
Okej.
Skynda.
Okej, jag fick ut dig. För mig till honom.
-Wren. -Då måste vi åka hem.
Vart?
Hotell Cortez.
Okej, var inte rädd.
Jag ska begrava honom så djupt att han aldrig får se dagsljus igen.
Det är dags att stoppa honom.
Kommer du att döda honom?
Om jag måste.
Jag gillar verkligen dig.
Jag vill inte se det ta slut.
Adjö, John.
Wren.
Nej!