FØLGENDE HISTORIE ER INSPIRERET AF VIRKELIGE BEGIVENHEDER.
Jeg havde aldrig tænkt på, hvad der kunne være ude i vildmarken.
Skjult i mørket.
Hej.
Jeg troede, jeg drømte.
DENNE HISTORIE INDEHOLDER CHOKERENDE BILLEDER.
SEERNE BEDES VÆRE OPMÆRKSOMME HERPÅ.
Kan du se hende?
Jeg troede ikke, det kunne blive værre.
Matt!
MIT ROANOKE-MARERIDT
REKONSTRUKTION
Jeg er dronningen af alle bikuber.
Jeg er ilden på alle bakker.
Jeg er skjoldet over dit hoved.
Jeg er spyddet i kampen.
Hvem ellers er både træet og det lyn, der rammer det?
Jeg havde aldrig tænkt på,
hvad der kunne være ude i vildmarken.
Skjult i mørket eller...
Eller hvad det ville kræve af mig, bare at overleve.
Denne desertør blev fundet i skovkanten.
Med vores proviant, stjålet fra depotet.
Retfærdigheden kræver bod for hans forræderi.
For han er blot et klovbærende bæst.
Der rådner i søle og møg.
Så beskidt som hans betændte sjæl.
Tal, svin!
Tal!
Lad ham blive renset.
Hjælp!
Grib hende.
Lee bragte hende på hospitalet.
Og da hun vågnede, fortalte Shelby politiet en masse...
vilde historier...
om, da hun var ved den menneskelige ofring.
De sendte en betjent ud for at efterforske det,
men de kunne intet finde.
De bad også sygeplejerskerne tage blodprøver for at se,
om Shelby var på stoffer.
Hallucinationer.
Hun var clean.
Jeg holder af bamser.
Jeg skulle have været der for at beskytte dig, hvad end det var.
Det er jeg ked af.
Men jeg er her nu.
Og vi finder et andet sted at bo, det lover jeg dig.
Nej.
Jeg tror, det var en af bjergmændene.
Det hele var et omfattende fupnummer, de er desperate
efter at skræmme os, Matt.
Det må vi ikke lade dem gøre.
Vi kan ikke flytte.
Ikke når alle vores penge er bundet i det hus.
Hvis de vil slås,
så lad os slås.
Når jeg tænker tilbage, forstår jeg, hvorfor Mason fik forældremyndigheden.
Hvad er det for en mor, der gør, som jeg gjorde i den periode?
Det er min store sorg, jeg hader mig selv for det.
Jeg ville ikke bringe hende til huset.
Ikke med alt det, der foregik.
Mor sagde, at det var en gård.
Hvor er kyllingerne og grisene og den slags?
Kom skat.
Jeg prøvede virkelig at genskabe forbindelsen
til Flora, at genvinde hendes tillid, det særlige
bånd mellem mor og datter.
- Farvel far. - Farvel skat.
Jeg tænkte, at hvis jeg holdt hende inden døre og holdt øje med hende,
skulle det nok gå.
Godt!
Er du sulten?
Okay, lige et øjeblik.
Min lille pige føler sig hjemme overalt.
Hun gør ethvert sted til sit sted.
Skat?
Hej skat.
Hvem snakker du med?
Priscilla.
Hun er min ven.
Jeg har hørt, at det er normalt for skilsmissebørn.
De begynder at finde på ting.
Gør underlige ting.
Det knuste mit hjerte, at det var min skyld.
Hvad snakkede du med Priscilla om?
Eller er det en hemmelighed?
Hun vil lave en hætte til mig, ligesom hendes, hvis vi hjælper.
Øh, en hætte?
Hjælper hende med hvad?
At få det til at stoppe.
Få hvad til at stoppe?
Hun siger, at hun er træt af alt blodet.
Bliv her.
Hvad tænker din søster på?
Hun vil se sit barn.
Du ved hvordan Mason er...
Hun vil ikke give ham grund til at holde hende væk.
Hun synes, at jeg er fuld af lort.
Hun ved, at du er under stort pres.
Hun ved, at jeg ikke lyver.
Hun var i kælderen med mig, da de idioter brød ind i vores hus
- og hængte de ting. - Jeg ved det.
Jeg er enig i, at vi ikke opgiver vores opsparing pga. de røvhuller.
Vi slås.
I det mindste til vi kan sælge.
Er du sikker på, at det er det du vil?
Det er ikke sikkert, at vi har noget valg.
Godnat.
Jeg følte mig lidt skyldig.
Matt vidste, at jeg ikke var glad der og
jeg vidste, at Lee troede, at jeg fantaserede, det var...
nemmere at tro på.
Altså...
alternativet var skræmmende.
Nogen ville have os ud af det hus.
Og de ville gøre hvad som helst, for at få os ud for altid.
Shelby?
- Shelby, hvad laver du? - Der er nogen udenfor.
- Hvad? - Ja, jeg går derud.
- Er du skør? - Nej, jeg er ikke skør, jeg er vred.
Jeg sidder ikke herinde og gemmer mig under dynen denne gang.
Shel.
Jeg kan ikke se noget.
Lyt.
Hallo?
Hvem der?
Kom frem!
Shel...
Shelby!
Jeg ville bare have, at det stoppede.
Jeg ville vise dem, at de ikke kunne skræmme mig.
At vi ikke ville lade os styre.
Fandens.
Matt?
Shelby!
Pis.
Shelby!
Man hører om folk, der farer vild i skoven, men...
Men så hurtigt kan det ske.
Matt!
Shelby!
Det her var ikke bare et brændende kors på plænen.
Er du okay?
Der var noget dæmonisk over det.
Matt ringede til politiet og vi viste dem vej.
Nu blev politiet nødt til at tro på os.
Hvad nu hvis ilden havde bredt sig? Hvad nu hvis huset var brændt ned?
Ville I have gjort noget?
Vi sender patruljer ud for at finde Ishmael Polk og hans sønner.
Og når vi finder dem, skal de ind til afhøring.
Afhøring?
Er det det bedste I har?
Når de er uden igen, kommer de direkte tilbage.
Hvem ved, hvad de gør næste gang.
Der er ikke noget, der beskytter os mod gengældelse.
Lader I dem komme efter os igen, så bliver vi nødt til
at offentliggøre det.
Jeg placerer en patruljebil i indkørslen, beskyttelse døgnet rundt,
indtil vi ved, hvad der foregår.
Shelby var hård.
Jeg fik næsten ondt af betjenten.
Men det var virkelig tid til politibeskyttelse.
Det føltes som om, vi endelig kunne slappe af og få noget søvn.
Hallo.
Vær sød...
Hvem er det?
- De gør mig ondt. - Hallo.
Hvorfor tillader du, at de gør mig ondt?
Hallo.
Jeg vil ikke have det, stop!
Du tager det og du vil synes om det.
Hvad fanden er det her?
Hvad er problemet?
Margaret vil ikke tage sin medicin.
Hvem er I?
Er det rigtigt, Margaret?
- Det gør mig syg. - Svarer hun igen?
Det gør hun.
Du er blevet advaret.
Jeg troede, at jeg drømte.
Det måtte være en drøm.
"M" er for Margaret!
MIT ROANOKE-MARERIDT
Det var efter tre om natten,
da lydene udenfor vækkede mig.
Hej, vågn op! Vågn op!
Vågn op! Der er nogen i huset!
Hun skød...
Jeg forstod ikke, hvordan nogen kunne komme ind i huset.
Ikke med en betjent siddende uden for døren.
Hr.
Jeg forstår det ikke.
De var lige her.
Du må have drømt det.
Jeg begyndte at tænke, at jeg måske havde lidt neurologisk skade
ved angrebet tilbage i Los Angeles.
Det håbede jeg lidt, jeg havde.
Det ville i det mindste give mening.
Min bror og svigerinde fik et hurtigt voksende ry for at være skøre.
Skøre folk, som gerne kaldte ulv.
Jeg vidste, at politiet ikke ville svare nær så hurtigt næste gang.
Det skete så mange skøre ting.
Det utroligt hvor længe man kan forklare det uforklarlige.
Er hun klar?
Ja, det tror jeg.
Kom ind.
Jeg tror, hun leger gemmeleg.
Flora opfandt sin egen helt særlige version af gemmeleg, dat hun var tre.
Flora, vi skal afsted.
Hun ville ikke fortælle os, at vi legede.
Hvor gemmer du dig?
Det var en del af legen...
- Skat. - Vi skal afsted.
Skat?
...at se hvor længe det ville tage os at indse, at hun gemte sig.
Et kort øjeblik føltes det nostalgisk.
- Flora. - For os begge, tror jeg.
Jeg hjælper.
Kom nu skat.
Fandt dig!
Hvor gik hun hen?
- Hvor gik hvem hen? - Priscilla.
Den lille pige med det mærkelige tøj.
Jeg ville give hende Mandy.
Din dukke? Hvorfor ville du det?
Som en handel.
Så hun ikke ville slå os ihjel.
De vil slå os ihjel.
Og gemme mig til sidst.
Mason!
Lad mig bare kysse hende farvel.
- Tag selen på. - Nej.
Skat det er okay.
Hun kommer ikke tilbage hertil.
Hvordan finder en 8-årig på at sige det? "Slå mig ihjel sidst"?
Jeg ved ikke, hvad der foregår i det her hus, men hun kommer ikke tilbage.
Bare rolig, det er okay.
Det er okay. Bare rolig!
Vær sød!
Jeg ringer til dommeren.
Far!
Det var den dag, jeg faldt af vandvognen.
Der er nogen nedenunder.
Undskyld Shel...
Shelby.
Jeg ødelagde dit fad.
Det var ikke med vilje.
Lee, har du overhovedet sovet?
Hvad fanden, Lee?
Pis.
Det har jeg ikke gjort.
Kom så.
Ingen af os troede på hende.
Folk gør mærkelige ting, når de er fulde.
Jeg ved det fra mig selv.
Men det åbnede mine øjne, at se hende sådan.
Og Lee var altid den stærke, hun ordnede ting.
Min søster var familiens klippe.
Du må tage dig sammen.
Det tror du, ikke jeg ved?
Jeg prøver, jeg er svag.
Du må ikke fortælle ham det.
- Så ser jeg aldrig min datter igen. - Stop.
Tænk ikke på det, vi finder ud af det, okay?
Lad mig passe dig for en gangs skyld.
Matt! Kom lige her.
Bare hvil dig.
Kan du se hende?
Jeg kan se hende.
Matt.
Der er noget her.
Jeg var helt rundt på gulvet,
men jeg vidste, Matt havde forladt værelset.
Jeg mærkede, jeg mærkede noget.
Nogen.
Som så på mig.
MIT ROANOKE-MARERIDT
Vi vidste ikke, hvem den lille pige var.
På grund af hendes påklædning, tænkte vi, hun var en del af
den Polk-bondeknoldsfamilien.
Vi var bange for, at de måske satte hende der, for at lokke os i en fælde
eller sådan noget.
Men vi følte begge, at hvad der end foregik i den kælder,
så ville vi finde ud af det
sammen.
Det var som om, nogen havde boet der.
Hvem ved, hvor længe det var siden...
og hvor længe.
Det gave mig myrekryb.
Pigen førte os ikke derhen som en fælde.
Vi skulle finde kameraet men vi vidste ikke hvorfor.
Hvad var der på den video, hun ville have os til at se?
Jeg er ikke, det jeg er.
Det her...
er ikke det, jeg havde forestillet mig, da jeg kom her.
Men der er kræfter, der ikke vil lade mig sove.
De bliver ved med at komme til mig, viser mig forfærdelige ting.
Det bliver værre hver nat.
Indtil de angreb mig fysisk, se hvad de har gjort ved mig.
Jeg er for bange til at gå tilbage til det hus.
Jeg frygter, at den ondsindet kraft har til hensigt at dræbe mig.
Så...
Jeg bor her i denne kælder, det er koldt, det stinker og...
og på trods af hvad det ligner, er jeg ikke gal.
Jeg er en akademiker, jeg er forfatter.
Er det den samme fyr, du så på videoen i skoven?
Ja, det er ham.
Det han sagde på båndet,
lød vanvittigt.
Men...
når vi så ind i hans øjne, mens han fortalte historien...
Vi blev fanget med det samme.
Okay, fra begyndelsen.
I dag er det d. 11. oktober, 1997.
Denne optagelse vil blive mit sidste vidnesbyrd, måske.
Jeg vil fortælle sandheden,
det af den jeg kender.
Mit navn er dr. Elias Cunningham.
Jeg er professor ved Radley University.
Jeg kom faktisk hertil for to måneder siden for at researche min nye bog.
En sand kriminalroman i stil med Helter Skelter.
Mit første studie var to sygeplejersker
Miranda og Bridget Jane. De var søstre
og tilbragte hvert vågent øjeblik sammen. Holdt ikke adskillelse ud.
De arbejdede på et plejehjem i Rochester i 1998.
Der var mistanke om, men det blev aldrig bevist, at de stod bag
to ældre patienters mystiske død.
De sagde deres jobs op, før der kunne rejses tiltale.
De endte heroppe i North Carolina, hvor de åbnede
deres eget plejehjem.
Det hus de købte, havde stået tomt i
15 år. Den familie, en far, en mor, to døtre,
der havde boet der før, boede der kun ganske kort
før de pludselig flyttede, de efterlod alle deres ting.
De efterlod ingen ny adresse, men denne ildevarslende historie
skræmte ikke mine emner, de blev måske endda tiltrukket af den.
Fakta: den beboelsesmulighed de udbød var billig,
hvilket betød, at der var masser af ansøgere, men de havde deres eget
unikke kriterium for accept af ansøgere.
De ville have familier, som var trætte af at passe familiemedlemmer,
familier, som bare ville opbevare dem, til de ville dø.
Men det mest bizarre kriterium for accept af patienter, var relateret til
forbogstavet af deres fornavn.
Ansøgers Navn: Una.
De valgte folk, og myrdede dem.
Da de brugte bogstaverne fra deres navne
til at stave deres yndlingsord.
"R" for Roger.
Rottegift.
"E" for Eunice.
"M" for Margaret.
Jeg har fundet Mirandas dagbog.
Det, der startede som en syg søsterleg, blev til trods
mod mennesker, mod samfundet, mod selve livet.
Miranda blev overbevist om, at hvert liv de tog, ville tilføje en livstid
til deres lidenskab og sikre, at deres kærlighed ville være evigt.
Fakta, d. 29. oktober, 1989.
Politiet blev tilkaldt for at efterforske stedet, nogle slægtninge
var blevet bekymrede, da ingen tog telefonen i tre uger.
Bridget og Miranda var væk.
De fandt ikke en eneste personlig ejendel i huset.
De kontaktede FBI, selv politiet i Mexico, men sygeplejerskerne
var væk.
Det eneste de efterlod, var et ord, ufuldendt på væggen.
MOR
Mord.
Huset blev sat til salg. De forsøgte at gøre det præsentabelt.
De lagde nyt gulvtæppe, malede væggene.
Men hver gang dækkede bogstaverne, selv kiggede man kun væk et øjeblik,
kom de frem igen.
MOR
Hvad Matt?
"M" for Margaret.
Hvad?
"M" for Margaret.
Matt.
Hvad laver du?
Det er her.
Det er her. Hun sagde det, jeg så det.
Matt, hvad snakker du om?
MOR
De virkede... helt vanvittigt.
Kom, kom, kom.
Men alt det han sagde på båndet var sandt.
Bogstaverne på muren beviste det.
Og han var ikke færdig.
Der er en officiel historie og den historie handler om
to morderiske sygeplejersker, som slog fem ældre patienter ihjel.
Og flygtede, de slap afsted med mord og jeg kender nu sandheden
og er overbevist om, det ikke skete, de flygtede ikke.
De blev stoppet, noget fik dem, før de kunne
tage deres sidste offer og stave til "Mord". Det var ikke politiet.
Men noget, der er ondere end dem.
Noget her, over det hele, i luften i skoven.
I huset.
Jeg har ikke sat en fod i det hus.
I flere dage...
Og jeg går derind igen, jeg ved ikke om jeg overlever.
Men jeg må se efter.
Se præcis, hvad det er.
Jeg ved, du er her.
Kom frem.
- Åh! - Det er okay.
Kom frem!
- Sluk for det. - Vent, vent, vent.
Hvad var det?
Mit Roanoke-mareridt.
Vi ville ud, vi ville have vores penge tilbage.
Vi ville have vores liv tilbage.
Banken solgte det til os og banken måtte bare tage det tilbage.
Jeg ringede til deres repræsentant og sagde, at vi ville snakke.
Intet valg?
Selvfølgelig har vi et valg, vi kan sagsøge jer for bedrag.
Nogle sygeplejersker havde en institution her, slog patienter ihjel
- i dette hus. - Hvorfor finder vi ud af det nu?
Lad mig forklare det igen, da i gav et bud på huset.
Forpligtede I jer til at købe det, som det er.
Den nødvendige omhu skal afsluttes, før i stikker hånden op.
Det ville ikke have gjort en forskel, vel?
Vi læste om sygeplejerskerne, googlede deres historie, men den
passer ikke med vores hus.
Hvorfor? Fordi I ændrede adressen.
Hvad prøver I ellers at skjule?
Du indgik en kontrakt med denne bank.
Jeg er ikke ejendomsmægler, jeg har overholdt kravene til mig.
Vi I beslutter jer for at sælge, kan i give køberen en god pris.
Vi blev kørt ud på et sidespor, der var ingen vej tilbage.
Vi var fanget.
Vi får aldrig de penge igen, som vi betalte for det her.
Sumpfolkene ville købe det i morgen, hvis vi kaldte.
Aldrig.
Jeg får kvalme.
Jeg troede ikke, det kunne blive værre.
Det blev det så.
Lee?
Da jeg så Lee med Flora.
Okay, kom skat.
Jeg så min søster, begå en forbrydelse.
Jeg ville bare se hende.
Men så var hun lige der.
Pludselig var vi i bilen på vej tilbage til huset.
- Spis noget. - Okay.
Lee.
Det er ikke noget, vi bør tale om.
- Ved Mason det? - Mason...
Han styrer ikke mit liv.
Hej Flora.
Skal vi ikke lave dine lektier inde ved siden af, så kan du få en snack.
- Okay. - Okay.
Er du fuld?
Jeg ville aldrig bringe mit barn i fare ved at køre
med en dråbe alkohol i blodet.
Så må du være blevet vanvittig.
Han går rettens vej.
Han vil sørge for, at jeg aldrig ser hende igen.
Ikke efter dette stunt.
Lee...
Lee, du er politibetjent og teknisk set er det her kidnapning.
Han går til politiet, hvis han ikke allerede har det.
Det her er skidt Lee, rigtig skidt.
Der kunne være en eftersøgning i gang efter dig lige nu.
Hun er min datter!
Jeg har ret til at se hende.
Du har en aftale om forældremyndighed.
Som han prøver at bryde.
Ja, Mason, han har ret.
Hun er sikker.
Flora laver lektier lige nu.
Ja, jeg ved du er vred, du er i din gode ret til det.
Nej, Mason, vær sød ikke at involvere dem ikke.
Du vil ikke have, at Flora ser, hendes mor i problemer med politiet.
Det var ikke ondt ment, hun vil bare se sin datter.
Ja, selvfølgelig, ja. Vi bliver her.
Okay, farvel.
Det skal nok gå.
Han er virkelig vred, men...
Jeg tror, jeg talte ham ind fra kanten.
Åh, tak for det.
Undskyld.
Jeg forstår det godt.
Det gør jeg.
Jeg ved, det jeg gjorde, var vanvittigt.
Ville jeg virkelig være på flugt med en otte-årig?
Vende hendes liv på hovedet, endnu mere end det allerede var?
At gemme hende for hendes far for evigt?
Flora fortjente bedre.
Lad mig sige farvel til Flora.
Før han kommer efter hende.
Du gør det rigtige.
Hun er i stuen.
Vi søgte overalt i det hus.
Min pige var væk.
Hvor er du? Flora!
Flora!
Hørte du det?
Åh nej...
Oversat af: Anders Larsen