DEN FØLGENDE HISTORIEN ER INSPIRERT AV SANNE HENDELSER.
Vi må håndtere slakteren.
Hun kommer til å ta igjen.
Det er ingen vei ut.
Å, herregud. De kommer. Hva gjør vi?
Av alt skummelt jeg har sett...
..gikk dette inn i ryggraden min.
DENNE HISTORIEN KAN INNEHOLDE FORSTYRRENDE BILDER.
Seer diskresjon er anbefalt.
Jeg gav opp. Det var ingen vei ut.
Jeg prøvde bare å bruke hver sekund jeg hadde igjen fornuftig.
MITT ROANOKE MARERITT
HISTORIKER DORIS KEARNS GOODWIN
Det er få hjem i USA
som har en historie så interessant som Big Shaker Mansion bygget i 1792,
av Edward Philippe Mott i Sappony veien nummer 900.
Som Daphne du Maurier så kjent har skrevet,
"Hvem kan bekrefte eller benekte at husene som huset oss
som barn, voksne og våre forgjengere, også,
at de ikke har innebygd i veggene
merket av dem, lidelsen og gleden?"
Jeg kan ikke snakke om gleden ved huset i Sappony,
men det var helt sikker masse lidelse.
Eiendom fem: Portrett av Nobleman, 1789,
av John Alden Peale.
Herre!
DRAMATISK LOVFESTING
Herre! Vi er midt i et veddemål.
Vell, stopp.
Alle må dra hjem! Jeg skal kjøpe denne eiendommen.
Jeg vil ikke bli overbydd, så dere kaster bort tiden.
Til og med blant de rike, ble han misunnet for hans velferd.
Familiepenger, så klart.
Edward hadde det som nok hadde fått diagnosen
som alvorlig sosial angst.
Han hatet å være rundt mennesker.
Så han dro så langt vekk han kunne
fra festene og spenningen i Philadelphia.
Han fant en eiendom med terreng langt inn i skogen i nord Carolina,
ved kanten av Roanoke elven og kjøpte det av staten.
Så sendte han sekten ned for å bygge et tilfluktssted,
også kunne flykte dit hvor han og hans kjæres kunstarbeid kunne være selv.
Velkommen, herre.
Flere maleri?
Huset er på god vei.
Hvordan fungerer undergrunnen?
De graver dag og natt. Det er sakte arbeid, pga alle trærne.
Dype røtter i disse skogene.
Det må bli gjort.
Kunsten i dette huset
er verdt mer enn alle tobakkgårdene i hele staten tilsammen.
Om kidnappere kommer for dem,
må vi klare å utføre deres unnslippingen.
Det var flere ulykker under byggingen av huset.
Rare historier.
Ugang, for det meste.
Sett disse i storstua. Peale går over mantellet.
Vent! Kom tilbake.
Han forlot hans kone og unge arving i Philadelphia.
For å være i slottet i Carolina med elskeren og kunsten.
Han plasserte hvert enkelt forsiktig, roterte ofte fra rom til rom.
Ta med Gainsborough hit og sett det ved siden av det nye Peale.
Han trenger noen å snakke med når de ikke er her.
De dømmer oss.
Jeg kan se hvordan de kikker.
Jeg kunne bli kvitt alle unntatt deg.
Da hadde jeg jobbet hele dagen isteden for å leke med dette.
Kunsten dømmer aldri.
Jeg misunner det.
Livet i to dimensjoner.
Fryst i vakkerhet for alltid.
Ser verden gå forbi uhemmet
av sladderen og smerten til de tredimensjonale menn.
Jeg elsker dem, vet du?
Maleriene.
Enda mer enn jeg elsker deg.
Slutt å prat og elsk med meg.
Greit.
Men først, la oss ta på hverandres nipler.
Edward var ikke der i to dager
før ting begynte å bli ekstremt merkelig.
Nei. Nei.
Hvem?
Hvem av dere ødela mitt Peale?
Prat!
Søren ta dere! Prat!
- Snakk! Snakk! - Herr Mott!
Jeg lover...
Jeg så en stor hvit kvinne og en mann i hagen i skogen
noen få minutter før jeg hørte du skrek.
Løgner!
Løgner! Løgner! Løgner! Løgner!
Du blir der til morderen tilstår hans skyld.
Der er tyvens rasjoner! Dere kan sloss for dem!
Lukk det!
Ikke døm meg.
Må jeg minne deg på at du er en tjener også?
Ikke tro du at din fløyel tunge
og lille penishode er nok til å gjøre deg til noe mer enn det.
Jeg vil ikke se deg resten av kvelden!
Ellers så vil blod dryppe!
Det vi vet om resten av kvelden,
og visstnok slutten på Edward Mott, ble fortalt av Guiness.
Slipp meg løs, tullinger!
Hvem er du? Dette er min tomt! Min!
Du er på adgang forbudt!
Denne jorda er min.
Denne jorda kommer alltid til å være min,
og jeg skal konsentrere min hellige rett til den med deres blod!
Nei! Nei!
På et punkt under alt dette tilsynelatende kaoset,
red Guiness vekk med en av hestene.
Men ingen bevis for det gigantiske bålet ble funnet.
Guiness endte opp i fengsel,
beskyldt for å ha drept sin herre og å ha gjemt liket.
Han nektet å fortelle om tjenerne i kjelleren.
Huset ble verende i Mott sin eie i over et århundre.
Men folk sa at galhet gikk i familien.
Arven endte i skandale
da den siste Mott døde i sør Florida i 1952.
Da ble huset kjøpt og solgt noen ganger,
men ingen ble lenge.
Tror du det er gjensøkt?
Om jeg gjør? Jeg er historiker.
Livet mitt hadde vært mye lettere om de døde kom tilbake.
Alt jeg kan si nå er at ingen
kan overbevise meg om å bli i det huset over natten,
ihvertfall ikke ved fullmåne.
HOVEDTITTEL
(EKTE 911 SAMTALE)
OPERASJON: 911, HVA ER NØDSTILFELLE?
RINGER: JEG RINGER FRA HUSET PÅ SAPPORY VEIEN.
VI TRENGER HJELP. DET ER EN MOB UTENFOR SOM PRØVER Å DREPE OSS.
STEMME I BAKGRUNNEN: MATT
OPERATØR: HVEM PRØVER Å DREPE DEG?
RINGER: BARE SEND DEN HERSENS BILEN.
Matt.
Gi dem selv til meg,
så skal jeg gi dem en nådefull død.
Det var... uvirkelig.
MATT
Dette var ikke bare rare lyder i skogen eller kniver i taket.
Dette var en mob, og de kom etter oss.
Det betydde ingenting om de var døde eller levende,
eller hva de var, jeg visste bare at vi måtte komme oss ut derfra.
Fortrengte! Deres tid er nære.
Blodmånen er over oss.
Vi må hedre vår pakt med de eldre gudene
og innvie denne jorden enda en gang.
Dere ble gitt en mulighet til å forlate territoriet.
Siden dere ikke gjorde dette, blir deres ende en nådeløs regning.
Å, Gud.
- Hva skal vi gjøre? - Ta nøklene mine.
Jeg skal gå ut først og lede dem bort.
Å, nei.
Du tar Flora og går rett til bilen.
Matt, værsåsnill. Værsåsnill, vi må holde oss sammen.
Hør på meg. Du må få Flora ut herfra.
- Ok. Ok. - Jeg trenger dere begge trygge.
Greit, nå, når du går ut av døra
gå rett til bilen.
- Uansett hva som skjer, ikke stopp. - Ok.
- Lover du? - Ja.
Onkel Matt, jeg er redd.
Jeg vet, kjære.
Jeg trenger at du er modig bare litt til, ok?
Ok.
- Ok. - Ok.
Kom igjen.
Se på meg. Hold meg så hardt du kan.
Forstår du?
Ikke slipp.
- Har du henne? - Ja.
Flora!
SHELBY
Du kunne kjenne huset...
Bli levende rundt deg.
Flora!
Fader!
Matt!
Flora!
Se på meg. Går det greit? Er du skadet?
Kom igjen, kom igjen.
Kom igjen.
Det er som vi ble ført dit. Jeg forstod ikke først. Elias...
Elias sa at de tidligere offerene av slakteren var redde for henne.
Senere innså jeg at hun brukte redsel for få dem til å gjøre det hun ville.
De samlet oss.
- Fortrengte! - Som dyr for et lett slakt.
Hva nå?
Vi er fanget.
Kanskje jeg kan være til assistanse.
Nei, nei, nei! Nei, nei, nei! Ikke nødvendig med vold!
Min hensikt er ikke å skade deg. Faktisk å redde deg.
Om du lar meg,
kan jeg hjelpe deg å unnslippe dette huset.
Ja. Ja.
Sånn ja, inn går vi.
Han sa hans navn var Edward Philippe Mott.
Og at han var den egentlige eieren.
Samme hvilke spørsmål som kom til tankene,
hadde vi ikke tid til flere detaljer.
- Hvor fører du oss? - Trygghet.
Hvor går disse tunnelene? Jeg trodde hillbillier bygde dem.
Jeg bygde dem.
Du er ikke.... Du er ikke i live.
Nei, slakteren drepte meg.
Jeg skal holde henne fra å drepe dere. Ikke mer, ikke mindre.
Er det derfor du dukket opp?
For å redde oss?
Nei.
Dere er min irritasjon. Min ruin.
Vi er ingen trussel from deg.
Alt jeg var er ikke lenger. Alt verdifullt ble til støv.
Jeg har bare en eleganse igjen.
Min ensomhet, som den er.
Jeg kan ikke lide tre sjeler til.
Vi må ha gått en mil i klam og mørke.
Noen steder bevegde veggene seg, befengt med insekter.
Det luktet som en grav.
Jeg er kald.
Vell, bedre å være kald en varm av slakteren sine flammer.
Fører dette oss til veien?
Det er ingen veier der jeg drar.
Om vi ikke drar til veien, hvor søren er det du fører oss?
Vi kan ikke gå uten mål og mening inn i skogen. Vi dør av utsettelse.
Dette er så langt jeg ønsker å følge dere.
Den levende klamrer seg til livet høyere enn alt,
men den ekte prisen
er å dø i fred.
Kom igjen, la oss gå.
Noen dyr er redde for lyset.
Deres instinkt er å holde seg gjemt fra det,
fordi mørket betyr trygghet og beskyttelse mot rovdyr.
Vi skulle ha visst at i skogen,
var vi ikke mer enn et bytte.
Jeg ser lys.
Griser.
MITT ROANOKE MARERITT
I mørket, kjente vi ikke igjen hvor vi var.
Men det var det samme huset
som vi hadde sett de guttene som diet grisen.
Og vi var ikke alene.
- Å, hjelp meg, hjelp meg. - Å, nei, nei, nei, nei.
Nei kjære, ikke se, ikke se, ikke se.
Elias?
- Hva har du gjort med han? - Du har forstått det feil.
Vi fant ham full av hull.
Piler som satt fast i ham som et pinnsvin.
Mamma gjorde magi og holdt ham levende.
Mamma gjorde magi.
Hvorfor kjørte dere han ikke til et sykhus?
Han var ikke brukelig for andre enn oss.
- Ikke brukelig for noen. - Se for dere selv.
Nei, nei...
Ikke mer... Ikke mer...
Elias?
Det er meg, Matt Miller.
Hei, Matt.
De er alle gale. Dere må komme dere ut herfra.
Kom dere ut før hun kommer.
Se på meg i deler.
Mamma tok beinet mitt.
Drep meg... drep meg.
Drep meg!
Dere må være skrubbsultne.
Jeg har friskt tørrkjøtt fra røykeriet.
Nei, ikke spis det. Ikke spis det.
Værsåsnill, ikke gjør han vondt.
Et ord til så fører du den ned i tennene hans.
Ta, nå.
Nei, takk.
Ta det, unge. Det er nydelig.
Nei, takk. Hun er ikke sulten.
Ikke spill stor. Dere er ikke bedre enn oss.
Jeg tilbyr mat for å ønske dere velkommen i huset. Det er ikke gift.
Søren! Harskt!
Jeg liker kjøttet mitt søtt. Jeg brukte timer på å lage dette!
Det er hans skyld! Han er dårlig kjøtt.
- Dårlig kjøtt! - Han er bortskjemt.
Ingen grunn til å holde det i live.
Dere skulle aldri ha kjøpt det huset.
Komme her med pengene deres. By over Ishmael på auksjonen.
- Du kan få det. - Flytt inn imorgen.
Vi skriver papirene over til deg med en gang.
Vi vil ikke bo der. Vi har steder rundt omkring der ute.
Vi ville holde det tomt for slakteren.
Hun liker ikke selskap.
Min slekt gjorde en avtale med henne for over 200 år siden.
Så lenge hun kan innvie jorden
med friskt blod hvert år, skal hun la oss være i fred.
Noen år når valget er lite, hjelper vi henne med offeret.
Tilbake, trår ingen inn i skogen og forstyrrer vår åker.
Cannabis gror høyt i jorden i Carolina.
Hvorfor forteller du oss dette?
Hvorfor ikke? Dere forteller ingen.
- Nei. - Det skal vi ikke.
Jeg sverger.
Nei. Du skal ikke si et pip.
Ikke et pip.
Jeg glemmer ikke at du førte politiet hit og stjal babyene våres.
Mine babyer. Mine babyer!
Vi får guttene tilbake, jeg lover.
Værsåsnill, værsåsnill la oss gå.
Vi drar tilbake til California og ingen ser oss igjen.
Nei, det skal de ikke, søte kjøtt.
Polkene har alltid vært så gode som deres ord.
Vi har en enighet med slakteren, og hun skal få dere tilbake.
Så mye som jeg ønsket å komme meg unna polkene...
...var det bare et sted som var værre en hvor jeg var.
Og det var det huset.
MITT ROANOKE MARERITT
LEE
Det var Shelby. Hun ringte politiet,
fortalte dem at jeg hadde noe med døden til mannen min.
Det var derfor de hadde meg og forhørte meg igjen og igjen.
Jeg veisste hva de drev med. Jeg var politi.
De hadde bare 48 timer før de måtte anmelde meg.
48 bortkastede timer, som jeg kunne ha brukt til å se etter Flora.
La oss gå over dette igjen.
Din svigerinne sa oss at du dro rundt kvart over ti.
15 minutter etter din eksmann.
Nå, du kom ikke tilbake før fire timer senere. Hva gjorde du?
Hvor mange ganger vil dere at jeg skal fortelle samme historie?
Du tok ut datteren din fra skolen uten tilatelse.
Du visste at eksmannen din ville anmelde deg for barnekidnapping.
Er det derfor du drepte ham?
Dette er fakta, Lee.
Jeg dro ut den kvelden for å lete etter datteren min,
som er det vi begge burde gjøre akkurat nå.
Kom igjen, se hvordan dere fant Mason!
Tror du virkelig at jeg kunne
bære en voksen man opp på den tre tingen?
Kke alene.
Jeg hadde ingenting å gjøre med Masons død.
Så enten så anmelder dere meg, eller lar meg gå.
De prøvde for hvert minutt av disse 48 timene
å ta meg inkonsekvent.
Men det var ingen løgn å ta.
Fordi som Mark Twain sa,
"Om du sier sannheten må du ikke huske noe."
Da jeg skrudde på telefonen, hadde jeg, sånn, 20 meldinger fra Matt.
De ga ikke mening i øyeblikket.
De var ganske paniske.
Det var bare en melding som betydde noe.
Babien min var trygg.
Hver gang den bilen spratt, var jeg sikker på at pistolen skulle fyre.
Jeg trengte bare et øyeblikk. Bare ett.
Ro ned, stabeist!
Cain!
Jeg visste jeg måtte gjøre noe.
Kom igjen, kom igjen. Kom igjen, jente. Kom igjen, Flora.
Vi kom til å dø om slakteren fikk tak i oss igjen.
La oss gå, kom igjen.
Jeg tenkte det var bedre vi tok en sjanse
i skogen enn å bli slaktet som griser.
Dukk. Dukk, dukk, dukk.
Lee Harris Legger på.
Uansett hva som skjedde, var det ikke bra.
Matt hadde ikke bare ignorert samtalen min. Spesielt hvis han hadde Flora.
Konstabel!
Jeg trenger skyss.
Legg jenta i bagasjerommet. Ingen barn burde se dette.
Nei!
Du ser på deg selv som en helt, gjør du ikke.
Virkelig modig og sånn. Du kommer til min tomt. Tar mine babier.
Dreper min sønn!
Om hun ikke hadde hatt så lyst på deg,
hadde jeg slått inn skallen din nå!
Og jeg skal si deg noe.
Du stikker ikke igjen!
Nei! Nei! Ikke skad han!
Værsåsnill, jeg ber deg! Jeg ber deg! Jeg ber deg!
Gjør hva du vil med meg. Jeg stikker ikke igjen.
Å, nei, det skal du ikke!
Shelby!
Jeg har aldri følt meg mer ubrukelig.
Jeg husker ikke så mye etter det.
Å, å, Gud!
Matt...
Se på meg.
Du må redde henne.
Du må redde Flora.
Du må redde...
Lov meg at du redder henne.
Jeg ga opp. Det var ingen vei ut.
Jeg prøvde bare å bruke hvert siste sekund
jeg hadde med Shelby, fordi jeg visste,
at når bilen stoppet...
...var alt over.
MITT ROANOKE MARERITT
Det var fortsatt så mange...
...ting jeg ville gjøre i livet.
Være en mor.
Bli gammel med Matt.
Åpne mitt eget yogastudio.
Og jeg trodde alltid at...
jeg hadde masse tid til i verden.
Men tiden vår var ute.
De har mistet en sønn ikveld.
Denne mors byrd å lide fødselen til hennes avkom,
men all smerte blekner når den plasseres i mål
med den kalde døden til deres barn.
Tilbake i bilen, folkens.
Nei! Nei, nei, nei, nei!
Nei, nei, nei, nei! Nei!
Nei, nei, nei, nei!
Nei!
Du lovet at hun var sist.
Nå går hun først.
Flora!
Det var...
Umennskelig.
Jeg mener, hun var bare ei lita jente.
De var monstere.
Ring for backup.
Vent. Nei, vent. Vent, vent!
Søren!
Denne jorden hører til kolonien, og kolonien til jorden.
Vi innvier vår hellige rett med blod!
Nei!
Det var en av hennes egne.
Jeg forstod ikke hvorfor han gjorde det, men han stoppet henne.
Jeg skal ikke stå ved deres side og se renne en dråpe til med uskyldig blod.
Gå, nå, flykt.
Jeg kan ikke bevege meg, jeg kan ikke bevege meg.
Kom dere inn!
Flora!
Gå, gå!
Lee, gå, gå, gå!
Det var et mirakel.
Etter alt vi hadde vært igjennom, jeg...
kan fortsatt ikke forklare halvparten av alt det vi så.
Vi var heldige vi var i live.
De månedene var som...
...et forferdelig mareritt.
Når jeg lukker øynene, kan jeg fortsatt se...
...bålet
...og Elias som skriker.
Den... gale familien.
Jeg er bare takknemlig for at,
jeg aldri må se det forferdelige stedet igjen.
Vi hadde bare nok cash til et motellrom og litt mat.
Ok.
Greit, kjære. La oss vaske deg.
Vi sov over på det billigste stedet vi kunne kunne til søsteren min
kunne sende oss penger til et fly tilbaket til LA.
Vi kom til å være hjemløse da vi kom dit,
men den natten...
...var vi den rikeste familien i verden.
Meg neste.
Er du sikker på at det er en god ide, med gipsen og alt?
Jeg er skitten, jeg lukter forferdelig.
- Prøv å stoppe meg. - Vi er ok, kjære.
Vi er trygge.
Flora?
Sparte du en bit til onkel Matt?
Jeg vet ikke, onkel Matt, jeg var ganske sulten.
Nå for dags har jeg fortsatt den drømmen.
Jeg har prøvd yoga, meditasjon, hypoterapi til og med.
Vi slapp unna med livet den natten,
men jeg kom aldri over det.
Jeg er ikke på om jeg kommer til å gjøre det.
MITT ROANOKE MARERITT
Oversatt av: Karoline Eriksen