ABANS DEL PRINCIPI
Perdoni?
Ei!
Sí? Eres tu?
Hola. Sí.
Si no t'importa, m'ho aguantes mentre li dono corda?
En quin sentit va?
No, agafa'l bé. Així.
-Molt bé. Llestos? -Per a què?
Així. Fantàstic.
-Gràcies. Ja el pots deixar. -D'acord.
-Ja està? -No. Només estava preparant el motor.
Ara ve el més divertit.
He estat esperant això des de…
Bé, sempre.
Hola. Soc l'Azirafel.
Un plaer. Molt bé. Som-hi.
Que es faci la matèria, la gravetat i tot el que hi ha a les pàgines
de l'11 a la 3.000.602, ambdues incloses.
Ha de passar res?
Ah, sí. Perdona.
M'he deixat una cosa.
Que es faci la llum.
Déu meu.
Mira això. És preciós.
I ho has fet tu tot sol, això?
Bé, més o menys.
El disseny… El disseny original no és meu,
però hi he treballat amb els de dalt.
-És molt bonic. -Gràcies.
Crec que has fet una feina excel·lent.
-Per a què és? -Què vols dir?
Bé, què és el que fa, exactament?
Més aviat, què no fa?
És una fàbrica d'estels.
Tota la pols i el gas que veus
està creant uns 5.000 estels joves i protoplanetes.
La majoria dels estels vindran ja envellits,
però aquests acaben de néixer.
D'aquí a uns pocs milions d'anys,
tindrem estels pertot arreu.
Que bé.
Saps que a dalt es rumoreja
que ho destruirem, tot això,
d'aquí a uns 6.000 anys, no?
Si és d'aquí a no res.
Vull dir, ¿de què serveix crear un univers infinit
amb trilions de sistemes estel·lars
si només el faràs funcionar uns pocs milers d'anys?
El motor encara no s'haurà escalfat prou.
De què serveix?
Bé, has sentit parlar de la Terra.
No com… a tal.
Un planeta blau i verd?
Serà per aquí, en algun lloc, quan despleguin aquell quadrant.
Allà és on les "persones",
que encara estem dissenyant, hi seran.
He vist els plans.
Començarem amb una parella perquè es reprodueixin
i aviat en tindrem un munt.
Es reproduiran com… Bé, com les persones.
Em fa la sensació que els estels i la teva…
-En pots dir "nebulosa". -Exacte.
Existeixen només perquè les persones,
de nit, puguin mirar al cel
i quedar-se meravellats per la immensitat il·limitada
de la creació de l'Omnipotent.
Quina estupidesa!
És l'univers. No és només un decorat bonic.
Milions de galàxies, trilions d'estels, carretades de tot.
No el posem només per fer bonic.
La majoria ni es veurà de la Terra.
Per què no posem la Terra al mig, amb les millors vistes?
No ens pertoca aconsellar l'Omnipotent sobre els detalls de la creació.
I a qui li pertoca?
Algú li ha de dir: "Miri, cap, és una idea pèssima."
Suposo que això es consideraria inapropiat.
No crec que m'impedeixin posar una nota a la bústia de suggeriments.
No crec que l'Omnipotent hagi creat una bústia de suggeriments.
I, a més a més, no crec que sigui cosa nostra de suggerir
que hi hagi una bústia de suggeriments.
Si jo dirigís tot això, m'agradaria que em fessin preguntes.
Altres punts de vista.
No pots crear un univers
perquè funcioni uns milers d'anys i aturar-lo!
M'agrada la part blava i rosa del cantó de la… nebulosa.
Sí, és molt…
Però, escolta, un consell…
No m'agradaria que tinguessis problemes.
Gràcies per l'ajuda. I pel consell. Jo no em preocuparia, però.
Què hi ha de dolent a fer unes quantes preguntes?
CAPÍTOL 1: L'ARRIBADA
BONS AVERANYS
LONDRES
EN L'ACTUALITAT
TANCAT
"Benvolgut Sr. Fell,
"Hi ha una qüestió que he de tractar amb vostè.
"És un assumpte… 'ugrent'?"
Urgent.
"Atentament, Maggie."
Hola, Maggie.
He rebut la nota.
Creia que… Bé, aquests últims anys han estat complicats,
entre els confinaments i que les comandes no arribaven…
Puc marxar d'aquí a dues setmanes.
"Marxar"?
Per què? Que ja no t'agrada el lloc?
Sr. Fell, m'encanta la botiga.
M'encanta des que era una nena.
Però fa molt que no pago el lloguer.
Llavors és tot culpa meva, per no cobrar-te'l. Llestos.
Per cert, si no m'equivoco, em vas dir que arribarien
uns discos d'en Xostakóvitx per a mi.
No puc pagar el lloguer.
Em sap greu. Puc marxar la setmana que ve.
Només he de recollir-ho tot.
Maggie, si tu te'n vas, on trobaré els discos que vull?
Trobar els de 78 rpm és més difícil que els LP.
Sincerament, no sabria per on començar.
No tinc els diners.
Maggie…
¿I si m'emporto els discos d'en Xostakóvitx
sense pagar-los i ho deixem així?
Li dec milers de lliures.
Aquests discos costen 8 £.
8,75 £.
No pot perdonar-me vuit mesos de lloguer així com així.
Sí que puc. Perdonar és el meu fort.
És una cosa que m'encanta. Ara ja has pagat el lloguer.
Tinc el disc i sé exactament què faré
els pròxims 21 minuts.
El clarinet pot sonar a meravella.
Què?
El clarinet
pot sonar a meravella.
S'ha equivocat de banc.
Vostè busca el cap de sector d'Azerbaidjan. És allà.
T'he portat el correu.
Res d'interessant?
Moltes factures.
No entenc per què no te les envien al cotxe.
-Passa-les a Comptabilitat de l'infern. -Ja ho he fet.
No poden acceptar la meva firma per la teva.
No els donis pa, imbècil!
-Els ànecs no han de menjar pa. -I què els dones?
-Ho saben? -Els ànecs?
Allà baix.
Saben que tu i jo ens veiem?
Crowley. Ara soc jo la representant de l'infern a Londres.
-A ells els és igual com es faci la feina. -Ho sé.
Només volen que algú la faci.
No et preguntes quin sentit té?
Què vols dir?
Quin sentit té tot això?
Cel, infern, dimonis, àngels…
tot és… bé, inútil.
-Sempre ha estat tan fàcil? -Fàcil?
Em poso a planejar cops estratègics complicats
per estendre la misèria i el pànic entre els humans
i, quan estic a punt de posar-ne un en marxa,
se'ls acudeix alguna cosa
pitjor que res del que jo podria haver planejat.
Sí. Sempre ha estat fàcil.
Hi ha res que hagi de saber?
Encara ets persona non grata.
Beelzebub ha racionat el menjar dels dimonis menors
i passa alguna cosa.
A on?
Allà dalt.
Res d'important?
No ho sé. Hem sentit rumors
que alguna cosa passa allà dalt.
Si t'assabentes de res
pel teu contacte a la llibreria, m'ho diràs?
No, el cel ja no parla amb ell.
Si m'assabento d'alguna cosa que et pugui ser útil,
t'ho diré i, a canvi,
tu em dius el que necessito saber.
Tens res a dir-me?
Pèsols congelats.
Què?
És el que mengen els ànecs. Pèsols congelats.
Els encanten i són bons per a ells.
Hola.
Li ve de gust alguna cosa?
Doncs… sí, un cafè!
Com sempre, oi? Espera, que me'n recordo: cafè amb llet desnatada.
Te'n recordes.
Tinc molta gent al cap i molts cafès,
però recordo els clients habituals.
És clar, sí. Com jo.
Treballes aquí al costat, oi?
No sé qui compra discos avui dia.
Hòstia puta!
-Què? -Mira.
Hòstia puta!
Apa!
-Què…? -Què hi faig, aquí?
Sí.
Bé, doncs, que hi fas, aquí?
No ho sé. Per això he preguntat.
-No ho saps? -No, però m'encantaria descobrir-ho.
També estaria bé saber què és aquest lloc.
I també qui ets tu i també qui soc jo.
I per què estàs despullat.
Qui t'ho ha dit?
Qui…? T'estic veient despullat.
Qui ho diria?
-Puc entrar? -No.
Molt bé.
D'acord.
Passa, va.
-No es veu cada dia, això. -No.
Deu ser un nou servei de lliurament: contractistes exhibicionistes.
-T'ho acabes d'inventar. -Sí.
Soc la Maggie. Porto la botiga de discos.
Ja sé qui ets: cafè amb llet desnatada.
Soc la Nina.
No dic que l'infern en sigui còmplice. No dic que ningú ho sigui.
Dic que, si ens assabentem que algú l'està ajudant,
-aplicarem sancions extremes. -Sancions extremes?
Sí.
-El Llibre de la vida. -De seguida.
T'ho agraeixo.
És xocolata calenta. És per beure.
Així doncs, no saps qui ets.
Sí.
Soc jo. Simplement, no sé qui és "jo".
-D'acord. -Però tu em coneixes.
-M'has reconegut. -Bé…
Conec algú que s'assembla a tu.
Llavors, dec ser jo.
És una de les principals maneres de saber-ho.
Però tu no em reconeixes a mi.
No, em sap greu.
I per què has vingut a la meva botiga?
No ho sé. He pensat que havia de venir.
¿Saps com és quan no saps res en absolut
¿i estàs completament segur que tot seria millor
si fossis a prop d'una persona en particular?
No. De ben segur que no.
No tinc ni idea de com és, això.
Per què ho dius?
Crec que és el meu cervell.
Però no n'estic segur.
En fi, així és com ho he sentit: que, si venia aquí,
no em passaria la cosa dolenta.
"La cosa dolenta"?
Això és… És boníssim.
-Quina cosa dolenta? -Noto una cosa aquí
i una altra aquí, i no tenen res a veure.
Però totes dues són genials.
Si us plau, digue'm què és la cosa dolenta.
Què? No ho sé. Només sé que és horrible
i per això havia de venir aquí i donar-te la cosa.
Què?
Ara és per aquí baix.
Ostres, és el millor fins ara.
Quina cosa?
Quina cosa m'has de donar?
Sembla que no porto res a sobre. Creus que és important?
Però acabes…
Acabes de dir
que era l'única manera d'evitar una cosa dolenta.
Sí? Què?
No ho sé!
Doncs espero que tot vagi bé.
La majoria de coses acaben bé.
Com una vegada, que començava a tenir fred.
Ara tinc aquesta manta tan maca.
I un altre cop,
que em feien mal els braços
perquè portava una capsa per a algú.
I ara estan bé.
La capsa.
AQUEST COSTAT CAP AMUNT
Brossa, brossa, brossa.
-Sí? -Has de saber una altra cosa.
Primer de Dimoni terrestre.
O truques per telèfon i parles
o apareixes misteriosament. Les dues no.
-Per què no? -Fes-me cas.
Entesos.
M'ha arribat més informació sobre els assumptes dels pisos superiors.
Sigui el que sigui, té a veure amb en Gabriel.
Sa arrogància real té problemes. Quina pena.
Sí? Per què?
És ironia. Ja la treballarem.
Això és tot?
Aquí no hi ha res.
Què em portaves?
Ets graciós. T'estimo.
Gràcies. Jo…
Has dit que portaves una cosa.
Sí?
-Doncs devia ser veritat. -Gabriel, si us plau…
para atenció.
Per què has portat la capsa aquí?
Què és "Gabriel"?
Ets tu!
O això crec, almenys.
Gabriel. Súper. M'encanta.
Gabriel.
Tot i que… Millor que no.
Si algú pregunta, no ets en Gabriel.
D'acord.
Llavors, què soc?
Doncs ets…
-Jim. -Jim. Súper. M'encanta.
Jim. De Gabriel.
No, no. De James.
James. Súper. M'encanta.
James, que és Jim, que ve de Gabriel.
No, oblida-te'n, d'en Gabriel.
Ho intentaré, però em costa oblidar les coses.
De debò? Doncs, si us plau,
digue'm què hi havia a la capsa.
Quina capsa?
Hola. Soc jo. No diguis res.
-Que hi ets? -Ara he de parlar?
No. Ens trobem al davant de la llibreria.
Seré a Dona'm cafè o dona'm mort.
-Al davant. -Dos minuts.
"De la boca li surten torxes, se n'escapen espurnes de foc." Job 41:19
D'acord. Quin és el problema?
Problema? Qui ho ha dit, això?
El teu to de veu. Tens tres raons per trucar:
avorriment, explicar que has fet una cosa bé o un problema.
Era la teva veu de problemes.
És agradable explicar a algú les coses bones que has fet.
-Ara que no n'informo el cel. -Hola.
Necessiteu alguna cosa?
Agafa una tassa gran i fica-hi sis expressos.
-Res més. -Sembla divertit.
-T'ajuda a calmar-te? -No gaire.
Nina, què tens que em pugui calmar?
Unes pastes?
Doncs unes pastes, si us plau.
Com està el teu amic despullat?
No és… No és el meu…
Ja no està despullat. Això sí.
És molt reservat, Sr. Fell.
-Vostè també ven llibres? -Ni a punta de pistola.
Ell és… en Crowley.
-Ens coneixem de fa molt. -Encantat.
Escolta, està passant alguna cosa al cel. En saps res?
Potser. Una mica.
I per què no anem a la llibreria i en parlem?
-Perquè hi ha un home despullat? -Tècnicament, no.
Té res a veure amb el fet que no siguem a la llibreria ara mateix?
Et puc ajudar d'alguna manera?
Sr. Fell, pel tema del lloguer,
volia dir-li que és un àngel.
En absolut.
Pastes?
-Ja tornes a fer el bé, àngel? -No compta.
Ha estat per pur egoisme.
Has tornat?
Volia prendre alguna cosa per acabar el dia.
Llàstima, pensava que era perquè soc encantadora.
En realitat, t'he portat una cosa. Perquè… Nina Simone.
I et dius Nina.
No tinc res per escoltar-lo.
No… Ja, és clar.
-Cafè? -No, que no podré dormir.
Una infusió. Menta. Tot i que la camamilla fa bona pinta.
Ens fem grans.
Abans sortíem de festa tota la nit i ara anem a dormir.
Jo no anava a festes.
Vas ser adolescent, oi?
Sí, però no d'aquesta mena.
Perdona, no l'hauria d'haver portat sense preguntar.
Ha estat un dia dur.
He d'acabar i tancar el local. La meva parella m'espera.
-Tens parella. -I no li agrada gens que arribi tard.
Llavors, una elecció difícil: menta o camamilla?
No ho volia dir en veu alta,
però sembla que els està passant
alguna cosa estranya als teus.
No endevinaràs per qui m'ha preguntat la Shax.
Sí, crec que ho sé.
Endavant, dispara.
En Jim.
En Jim?
-Coneixem cap Jim? -Hola.
Gabriel!
Ho veus? Faig cara de Gabriel.
-Què hi fa, aquí? -No ho sé.
-Què li ha passat? -No ho sé.
-Pregunta-l'hi! -Ho he fet! Ell tampoc no ho sap.
Pregunta-l'hi com cal!
¿Què hi fas,
en aquesta llibreria?
Estic traient…
la pols.
D'acord.
No passa res. El podem portar a algun lloc i deixar-lo allà.
Portar-lo on?
A qualsevol lloc.
La part crucial del pla no és portar-lo a algun lloc.
És no emportar-nos-el de tornada.
El ficarem al Bentley, anirem a Dartmoor i el deixarem allà.
Per què Dartmoor?
Perquè Dartmoor és lluny i no és aquí.
Crowley, té problemes.
Llavors hauríem d'allunyar-nos-en tant com puguem.
Ha dit que li passaria alguna cosa dolenta.
Més motius perquè no sigui a prop nostre quan li passi!
Només…
Àngel, és l'arcàngel suprem de tot el cel.
El teu antic cap,
que va intentar llençar-te al foc infernal i destruir-te.
-No és el nostre amic. -No crec que tingui cap amic.
-Exacte. -Sí, exacte.
Què vols dir, exactament? Crec que són "exactes" diferents.
No té amics, així que ens necessita.
El que necessito jo és que sigui molt lluny de mi
i de la preciosa, tranquil·la i fràgil existència
que m'he forjat aquí.
-Pensava que ens l'havíem forjat junts. -Jo també!
Molt bé.
Si et negues a ajudar-me, doncs, molt bé.
Tens llibertat per marxar.
Marxar?
De debò? Així vols fer-ho?
No, m'encantaria que m'ajudessis.
T'estic demanant que m'ajudis a cuidar d'ell.
Però, si no, és que no.
No.
Aquest cop et quedes sol.
Respira. És el que fan els humans.
I compten fins a deu abans de fer cap estupidesa.
Que estrany. Veus aquell paio? Sis expressos. Treu fum.
No és il·legal.
Pot fumar al carrer.
No, mira'l. Està traient fum.
No puc. Estic molt cabrejat!
Deu!
Crec que li ha caigut un llamp a sobre!
-No, no pot ser. -Què passa?
Si hi ha un tall de llum, salta el sistema de seguretat.
S'acaba de bloquejar la porta.
Ens hi estarem una estona.
Segur que, si truquem, ens deixaran sortir.
-El meu mòbil no funciona. -El meu tampoc.
M'has entès malament, Uriel. Sens dubte, sense voler.
Crec que t'he entès prou bé, Michael.
Dius que algú ha de donar les ordres
-i que seràs tu. -Per descomptat, no és qüestió
de substituir l'arcàngel suprem.
Soc l'arcàngel Michael.
Tu ets l'arcàngel Uriel.
No comandem.
Ara mateix, en aquest moment,
el cel no té arcàngel suprem.
Sempre hi ha un arcàngel suprem.
Sí? I qui és?
El que vull dir és que, durant l'absència d'en Gabriel,
s'ha de continuar complint amb els seus deures.
Algú ha de donar les ordres.
I ho faràs tu?
Tots nosaltres.
Dirigits per mi.
Soc l'oficial de guàrdia.
Ses beatituds?
-Digues. -Digues.
Crec que hauríeu de sentir això.
Muriel.
Hola.
I tu ets...?
Ningú. O sigui,
tècnicament, Muriel, escrivana de 37è ordre,
però, ja sabeu: ningú.
I doncs?
He trobat una cosa a l'ascensor cap a baix…
a terra.
Un objecte material?
Al cel?
És impossible.
Sí. Ho sé.
EL RESURRECCIONISTA
Sens dubte, un objecte terrestre.
Ja ho veig.
Crec que ha anat a la Terra.
De debò?
Au, va!
Al meu cotxe? De debò?
Hola, traïdor.
Lord Beelzebub!
Et deus preguntar per què t'he fet venir.
Has vingut tu a mi!
Au, va!
Creia que teníem un…
acord generalitzat.
Doncs no.
Ets un traïdor.
Puc posar preu al teu cap quan vulgui.
Tens una nova cara?
Què, aquesta cosa?
Fa segles que la tinc.
Quina llàstima que l'infern no hagi apreciat el teu talent, Crowley.
Sí, una llàstima.
I si et dic que l'infern està disposat a oblidar-ho tot?
Que acceptaríem que tornessis, sense condicions i amb un ascens?
No sembla una cosa que diries normalment.
O potser sí.
L'arcàngel Gabriel ha desaparegut.
Sabem que no és al cel. El que no sabem és on és.
Quin misteri!
Algú el deu estar amagant.
És improbable.
Si trobes en Gabriel i ens el lliures, pots posar tu el preu.
Tinc totes les hosts de l'infern buscant-lo i el trobarem,
però tu coneixes la Terra millor que ningú.
L'univers és molt gran.
Hi ha molts llocs on un arcàngel podria passar-s'ho bé
i no tornar mai més.
Sigui on sigui, trobaràs en Gabriel per mi
i se't concedirà tot allò que desitgi el teu cor fastigós.
Podries ser duc de l'infern.
Pel que m'ha dit un ocellet que, òbviament, no existeix,
allà dalt estan molt preocupats per la desaparició d'en Gabriel.
Diuen que qualsevol que hi estigui involucrat
serà castigat.
Com?
Amb sancions extremes.
Això no existeix.
Era una cosa que dèiem als querubins per espantar-los.
Sí que existeixen. Sancions extremes.
Qui estigui involucrat en la desaparició
serà esborrat del Llibre de la vida.
No només s'esvairà,
sinó que mai haurà existit.
Així… Així aprendrà la lliçó, oi?
Si sents res, informa'm a mi primer.
No sé res del tema, però te n'informaré.
No, no, no, no! Azirafel, què has fet?
Ve algú. Mostra el cartell.
AJUDA'NS, SI US PLAU!
Va!
Algú podria entrar a la meva botiga,
emportar-se els discos o buidar la caixa.
Els veuria i no podria fer-hi res.
Si jo fos tu,
em preocuparia més que la gent entrés i em deixés més discos.
Vols una mica de vi? En tinc una ampolla per a emergències.
Com aquesta.
No bec.
Per què no?
Mai m'ha vingut de gust.
No m'agrada.
Jo necessito una copa.
-No et jutjaré. -Molt bé.
Ja em jutgen prou a la vida.
Quan s'encengui el mòbil,
tindré centenars de missatges de la Lindsay preocupada.
Que bé tenir algú a casa que es preocupi d'on ets.
Sí. Bé, a la Lindsay li agrada que l'avisi
si arribaré més de deu minuts tard.
Que curiós. Esperava que tinguéssim un moment per parlar.
I vet-nos aquí.
Tancades.
Aquí hi som.
Aparteu-vos!
Només hi ha espai per a un al carril i no seràs tu.
No. Ni ho pensis.
Així millor.
Per què vens discos? Ningú compra discos ja.
La botiga de discos la va obrir la meva besàvia
als anys vint.
Al principi, era a un racó de la llibreria del Sr. Fell.
Per això m'hi deixa quedar, pels vells temps.
Perquè el seu avi coneixia la teva besàvia?
Sí.
-Ve algú cap aquí. Els cartells. -És ell.
El paio del llamp, el dels sis expressos.
De debò?
Culpa meva.
Quina coincidència.
S'ha tallat quan ha anat cap allà i…
És la Lindsay.
ESPERO QUE TINGUIS UNA BONA EXPLICACIÓ.
RECORDES EL QUE VAM DIR DE RESPECTAR-NOS MÚTUAMENT?
ON T'HAS FICAT?!
He tornat.
Sí, ja ho veig.
¿Vols un "crec que m'he equivocat"
o fem veure que ja ho he dit?
Vull sentir-ho, la veritat.
Tenies raó.
No és prou.
Vull una disculpa de veritat.
-No. -Amb un petit ball.
-No faré el ball. -Jo vaig fer el ball el 1650,
el 1793, el 1941…
D'acord!
Tenies raó, tenies raó. Tenies raó i jo no.
Suficient?
Molt bé.
Hem de mantenir-lo aquí i amagar-lo.
-De qui? -Del cel, l'infern, la humanitat…
Ho farem junts,
perquè ningú sàpiga que és aquí fins que ho resolem.
-Junts? -Sí, fem… un petit miracle.
Perquè ningú el vegi.
Sobretot si l'estan buscant.
El cel se n'assabentarà, per petit que sigui el miracle.
Jo tampoc vull que s'hi fiqui l'infern.
Hola. D'on vens?
De fora.
Fora.
És gran? Puc veure què hi ha fora?
No, no, no. T'has de quedar aquí.
Dins de la llibreria. Aquí dins, podem cuidar-te.
Queda't aquí.
Crowley, si fem cadascú mig miracle,
jo el podria amagar dels teus
i tu el podries amagar dels meus. No ho notaran.
Sí.
Sí, podria funcionar. D'acord.
D'acord. Tu…
Jim. És James escurçat.
-Però podeu dir-me com vulgueu. -Jim. Molt bé.
Seu a la cadira.
Agafa-li la mà dreta i jo, l'esquerra.
Ens hem d'assegurar que sigui el mig miracle
més insubstancial
i insignificant que hàgim fet mai.
Sense deixar rastres de res miraculós.
Sense que sonin les campanes d'alarma al cel.
Entesos. Comptem fins a tres.
U, dos, tres, va.
Creus que ha funcionat?
No ho sé. Segurament.
Bones notícies, Jim.
Ningú et veurà.
Aquí estaràs segur.
Per ara.
Fins que descobrim què està passant.
Crec que sé què està passant.
Què?
No puc anar fora.
I ara…
tinc dos amics.
No soc el teu amic.
Ha funcionat, crec.
Ha estat un mig miracle encobert de primera classe.
Ningú deu haver notat res.
Disculpa, Michael.
Crec que te n'has d'encarregar tu.
-Què passa? -Ets l'oficial de guàrdia.
-Ja sé que ho soc. -És la Terra.
Serà millor que vinguis.
-L'has trobat? -No exactament.
Però mira això.
Atura aquest soroll.
Pots apagar l'alarma, si us plau?
Ja ho veig.
Potser no sabem on és en Gabriel, però et diré què sabem:
hi ha un exàngel que hi està ficat fins al seu coll de llibreter.
Subtítols: Nahuel Martino González
Supervisor creatiu Guillermo Parra