‫לפני שהכול התחיל‬
‫סליחה?‬
‫היי!‬
‫כן? זה היית אתה?‬
‫היי. כן.‬
‫אם לא מפריע לך, אתה יכול להחזיק את זה כדי שאגביר הכול?‬
‫איזה צד למעלה?‬
‫לא, רק תחזיק את זה טוב. זהו זה.‬
‫- טוב, אתה מוכן? - למה?‬
‫זהו זה. מקסים.‬
‫תודה. אתה יכול לעזוב את זה עכשיו.‬
‫- סיימנו? - לא. רק התנעתי את העסק.‬
‫זה החלק הכיפי.‬
‫חיכיתי לזה מאז...‬
‫טוב, מאז ומתמיד.‬
‫שלום. אני אזירפאל.‬
‫נעים מאוד. טוב, קדימה.‬
‫ויהי חומר, ויהי כוח כבידה, ויהי כל מה שכתוב החל מעמוד...‬
‫11 עד 3,000,602, כולל.‬
‫משהו אמור לקרות?‬
‫נכון. סליחה, כן. כן.‬
‫ידעתי שפספסתי משהו.‬
‫ויהי אור.‬
‫בחיי.‬
‫תראה אותך. אתה מהמם!‬
‫אתה... בראת את כל זה בעצמך?‬
‫כאילו, פחות או יותר.‬
‫הרעיון לא היה שלי במקור,‬
‫אבל עבדתי על זה בצמוד לחבר'ה מלמעלה.‬
‫- זה יפה מאוד. - תודה.‬
‫ואני חושב שעשית עבודה מצוינת.‬
‫- אז למה זה נועד? - מה זאת אומרת?‬
‫אבל מה בדיוק זה עושה?‬
‫כן. טוב, מה היפיוף הזה לא עושה?‬
‫זה בעצם מפעל לייצור כוכבים.‬
‫כל האבק והגזים שאתה רואה‬
‫יוצרים כ-5,000 כוכבים וקדם-כוכבי לכת צעירים.‬
‫רוב הכוכבים ביקום יגיעו מיושנים,‬
‫אבל אלה רק בתחילת דרכם.‬
‫הם ייאפו במשך כמה מיליוני שנים, ואז...‬
‫כוכבים בכל עבר.‬
‫נחמד.‬
‫אתה יודע, הדיבור למעלה‬
‫הוא שנסגור את כל העסק שוב‬
‫בעוד 6,000 שנים בערך.‬
‫אבל זה כלום זמן.‬
‫מה הטעם לברוא יקום אינסופי‬
‫עם טריליוני מערכות כוכבים‬
‫אם מגבילים את הפעילות שלו לכמה אלפי שנים?‬
‫המנוע אפילו לא יספיק להתחמם.‬
‫הנקודה היא...‬
‫טוב, שמעת על כדור הארץ.‬
‫לא... בדיוק.‬
‫כוכב לכת כחול-ירוק?‬
‫הוא יהיה שם איפשהו, כשיפתחו את הרביע ההוא.‬
‫עכשיו, שם ה"אנשים"‬
‫שאנחנו מעצבים כרגע יהיו.‬
‫ראיתי את התוכניות.‬
‫כן. נתחיל עם זוג להרבעה,‬
‫ודי מהר יהיו כמויות מהם.‬
‫הם יתרבו כמו... טוב, הם יתרבו כמו אנשים.‬
‫אני מתרשם שהכוכבים וה...‬
‫- הן נקראות ערפיליות. - כן.‬
‫הם קיימים רק כדי שבני האדם‬
‫יוכלו להרים מבט אל שמי הלילה‬
‫ולהתפעל מהמרחב חסר הגבולות‬
‫שיצרה הכול יכולה.‬
‫אבל זה טמטום מוחלט!‬
‫מדובר ביקום, לא באיזה טפט מפואר.‬
‫מיליוני גלקסיות, טריליוני כוכבים, כמויות מהכול.‬
‫לא תולים אותם רק כדי שינצנצו.‬
‫את רובם בכלל לא יראו מכדור הארץ.‬
‫אולי תציב את כדור הארץ במרכז היקום כדי שיהיה נוף יפה יותר?‬
‫זה לא התפקיד שלנו לייעץ לכול יכולה איך לתכנן את פרטי הבריאה.‬
‫אז של מי התפקיד הזה?‬
‫מישהו צריך לומר, "תקשיבי, בוס, זה רעיון ממש נוראי".‬
‫אני חושד שזה ייחשב בלתי הולם.‬
‫לא נראה לי שמישהו יתנגד לזה אם אכניס פתק לתיבת ההצעות.‬
‫איני סבור כי הכול יכולה בראה תיבת הצעות.‬
‫ויותר מזה, אני לא חושב שזה יאה שנתחיל להציע‬
‫שיש צורך בתיבת הצעות.‬
‫אילו אני ניהלתי את העניינים, הייתי שמח שישאלו שאלות.‬
‫נקודת מבט רעננה.‬
‫אי אפשר לברוא יקום,‬
‫לנהל אותו במשך כמה אלפי שנים, ואז פשוט להפסיק!‬
‫אני אוהב את החלק הכחול-ורדרד בפינה של הערפילית.‬
‫כן, הוא מאוד...‬
‫אבל תקשיב, עצה קטנה...‬
‫לא הייתי רוצה לראות אותך מסתבך בצרות.‬
‫תודה על העזרה. ועל העצה. אבל לא הייתי דואג במקומך.‬
‫כמה אני כבר יכול להסתבך בגלל כמה שאלות?‬
‫פרק 1: הביאה‬
‫בשורות טובות‬
‫לונדון‬
‫ההווה‬
‫סגור‬
‫"אדון פל היקר,‬
‫"עליי לשוחח איתך על דבר מה‬
‫"בנושא דוחף מאוד"?‬
‫דחוף.‬
‫"שלך, בנאמנות רבה, מגי."‬
‫שלום, מגי.‬
‫קיבלתי את הפתק שלך.‬
‫חשבתי שאתה... עברו עלינו כמה שנים קשות,‬
‫בין הסגרים וההזמנות המקוונות שלא הגיעו,‬
‫ואני יכולה להתפנות בתוך שבועיים.‬
‫"להתפנות"?‬
‫למה? את כבר לא אוהבת את המקום?‬
‫אדון פל, אני מתה על החנות הזו.‬
‫אהבתי אותה עוד מהימים שהייתי תינוקת.‬
‫אבל אני יודעת כמה אני מאחרת בשכר הדירה.‬
‫אם כך, זו אשמתי המלאה שלא גביתי את דמי השכירות. זהו.‬
‫עכשיו, אני סבור כי אמרת שמגיעים‬
‫כמה תקליטים של שוסטקוביץ' בשבילי.‬
‫לא אוכל לשלם את שכר הדירה.‬
‫אני כל כך מצטערת. אוכל להתפנות בשבוע הבא.‬
‫אני רק צריכה לארוז הכול.‬
‫מגי, אם תתפני, מאין אשיג תקליטים?‬
‫הרבה יותר קשה למצוא את תקליטי ה-78 מאשר את אריכי הנגן.‬
‫בכנות, לא הייתי יודע מאיפה להתחיל.‬
‫אני לא יכולה לשלם.‬
‫מגי...‬
‫מה דעתך שאקח את התקליטים האלה של שוסטקוביץ'‬
‫בלי לשלם, ונגיד שהשתווינו?‬
‫אני חייבת לך אלפי ליש"ט.‬
‫התקליטים האלה יעלו לך שמונה ליש"ט.‬
‫8.75 ליש"ט.‬
‫אתה לא יכול פשוט לסלוח לי על שכר דירה של שמונה חודשים.‬
‫אני יכול. אני סלחן ממש טוב.‬
‫זה אחד הדברים האהובים עליי. עכשיו שילמת את חוב השכירות.‬
‫לי יש מוזיקה. ואני יודע בדיוק מה אעשה‬
‫ב-21 הדקות הקרובות.‬
‫הקלרינט יכול להפיק מוזיקה יפהפייה.‬
‫אתה מה?‬
‫הקלרינט,‬
‫הוא יכול להפיק מוזיקה יפהפייה.‬
‫טעית בספסל.‬
‫אתה מחפש את ראש המגזר האזרבייג'ני. הוא שם.‬
‫הבאתי לך את הדואר.‬
‫משהו מעניין?‬
‫בעיקר חשבונות.‬
‫אני לא מבינה למה לא מעבירים אותם למכונית שלך וזהו.‬
‫- תשלחי אותם לאגף הכספים של הגיהינום. - שלחתי.‬
‫הם אמרו שלא יוכלו לקבל את החתימה שלי כמחליפתך.‬
‫אל תיתן להם לחם, אידיוט!‬
‫- ברווזים לא אמורים לאכול לחם. - אז מה כן?‬
‫- הם יודעים? - הברווזים?‬
‫החבר'ה מלמטה.‬
‫הם יודעים שאת בקשר איתי?‬
‫קראולי, אני הנציגה של הגיהינום בלונדון עכשיו.‬
‫- ולא משנה להם איך המשימות מתבצעות. - כן, אני זוכר.‬
‫העיקר שמישהו יבצע אותן.‬
‫את תוהה לפעמים מה הטעם?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫מה הטעם בכל זה?‬
‫גן עדן, גיהינום, שדים, מלאכים...‬
‫כל זה, ובכן, חסר טעם.‬
‫- זה תמיד היה כזה קל? - קל?‬
‫אני כל הזמן מתכננת מתקפות אסטרטגיות מסובכות‬
‫במטרה להפיץ סבל ובהלה בקרב בני האנוש,‬
‫וברגע שאני עומדת להוציא מתקפה לפועל,‬
‫הם ממציאים משהו‬
‫גרוע בהרבה מכל דבר שהיה עולה בדעתי.‬
‫כן. זה תמיד היה כזה קל.‬
‫קורה משהו שאני צריך לדעת עליו?‬
‫אתה עדיין אישיות בלתי רצויה.‬
‫בעל זבוב הורידה את השדים הנחותים לחצי קצבה,‬
‫ומשהו מתבשל למעלה.‬
‫איפה למעלה?‬
‫למעלה.‬
‫משהו גדול?‬
‫לא יודעת. רק הגיעה אלינו שמועה‬
‫שנפל דבר למעלה.‬
‫אם תשמע משהו‬
‫מאיש הקשר שלך בחנות הספרים, תעדכן אותי?‬
‫לא, כבר לא מתקשרים איתו מגן עדן.‬
‫אם אגלה משהו שעשוי להועיל לך,‬
‫אספר לך, ובתמורה,‬
‫אתה תספר לי מה שאני צריכה לדעת.‬
‫יש לך משהו בשבילי?‬
‫אפונים קפואות.‬
‫מה?‬
‫בזה מאכילים ברווזים. באפונים קפואות.‬
‫הם מתים על זה, וזה גם טוב בשבילם.‬
‫שלום.‬
‫ראית משהו שמצא חן בעינייך?‬
‫אני... כן. קפה!‬
‫אז כרגיל? אל תגידי לי. זה שמור כאן. את שותה הפוך דל השומן.‬
‫את זוכרת.‬
‫יש בתוך הראש הזה הרבה אנשים והרבה סוגי קפה,‬
‫אבל אני זוכרת רק את הקבועים.‬
‫נכון, כן. אני עונה על ההגדרה.‬
‫את עובדת בחנות התקליטים?‬
‫לא ברור לי מי קונה תקליטים בימינו.‬
‫שאני אמות!‬
‫- מה? - תראי.‬
‫שאני אמות!‬
‫היי לך.‬
‫- מה... - מה אני עושה פה?‬
‫כן.‬
‫ובכן, מה אתה עושה פה באמת?‬
‫לא יודע, לכן שאלתי.‬
‫- אתה לא יודע? - לא, אבל אשמח לגלות.‬
‫יהיה נפלא גם לדעת מה זה "פה".‬
‫וגם מי אתה ומי אני.‬
‫וגם למה אתה עירום.‬
‫מי אמר לך שאני עירום?‬
‫מי... אני רואה שאתה עירום.‬
‫נו, תראה מה זה.‬
‫- אפשר להיכנס? - לא.‬
‫בסדר.‬
‫טוב.‬
‫פשוט... פשוט תיכנס.‬
‫- לא בכל יום רואים דבר כזה. - לא.‬
‫זה בטח שירות משלוחים חדש. השליחים העירומים.‬
‫- הרגע המצאת את זה. - כן.‬
‫אני מגי. אני המנהלת של חנות התקליטים.‬
‫אני יודעת מי את. ההפוך דל השומן.‬
‫אני נינה.‬
‫אני לא מאשימה את הגיהינום בסיוע לדבר עבירה. אני לא מאשימה אף אחד.‬
‫אני רק אומרת שאם יתגלה שמישהו עוזר לו,‬
‫- נהיה מוכנים לנקוט בסנקציות קיצוניות. - סנקציות קיצוניות?‬
‫כן.‬
‫- ספר החיים. - אני אטפל בזה.‬
‫אני מעריכה את זה.‬
‫זה נקרא שוקו חם. שותים את זה.‬
‫אז אתה לא יודע מי אתה.‬
‫כן.‬
‫אני מי שאני. אני רק לא יודע מי זה.‬
‫- אני מבין. - אבל אתה מכיר אותי.‬
‫- זיהית אותי. - אני...‬
‫מכיר מישהו שדומה לך.‬
‫אז זה בטח אני.‬
‫נראה לי שזו אחת הדרכים העיקריות לדעת.‬
‫אבל אתה לא מזהה אותי.‬
‫לא, מצטער.‬
‫אז למה באת לחנות שלי?‬
‫לא יודע. פשוט חשבתי שכדאי.‬
‫אתה מכיר את זה שאתה לא יודע כלום,‬
‫אבל אתה בכל זאת משוכנע לגמרי שהכול ישתפר‬
‫אם רק תהיה בסביבת מישהו מסוים?‬
‫לא. בהחלט לא.‬
‫אני לא מכיר את התחושה הזו בכלל.‬
‫מה גורם לך לומר זאת?‬
‫אני חושב שהמוח שלי.‬
‫אבל אני לא בטוח.‬
‫בכל אופן, ככה הרגשתי, שאם רק אבוא לכאן,‬
‫אולי המשהו הנוראי לא יקרה לי.‬
‫"המשהו הנוראי"?‬
‫זה... זה מדהים.‬
‫- איזה משהו נוראי? - כאן יש לי תחושה אחת‬
‫וכאן תחושה אחרת. ושתיהן לגמרי שונות.‬
‫- אבל שתיהן כל כך נעימות. - בבקשה, ספר לי‬
‫- על המשהו הנוראי. - מה? לא יודע.‬
‫אני רק יודע שהוא ממש מחריד,‬
‫ולכן הייתי צריך לבוא הנה ולתת לך את הדבר.‬
‫מה?‬
‫עכשיו אני מרגיש משהו כאן למטה.‬
‫וואו, זאת התחושה המנצחת.‬
‫איזה דבר?‬
‫איזה דבר אתה צריך לתת לי?‬
‫נראה שאין עליי כלום. אתה חושב שזה חשוב?‬
‫טוב, אתה...‬
‫אתה הרגע אמרת‬
‫שזאת הדרך היחידה למנוע התרחשות של משהו נוראי.‬
‫באמת? מה?‬
‫אני לא יודע!‬
‫טוב, אז אני מאמין שיהיה בסדר.‬
‫רוב הדברים מסתדרים בסוף.‬
‫למשל, פעם התחיל להיות לי קר.‬
‫עכשיו יש לי שמיכה נחמדה.‬
‫ופעם אחרת,‬
‫כאבו לי הידיים‬
‫כי סחבתי את הארגז ההוא בשביל מישהו.‬
‫עכשיו הן בסדר.‬
‫הארגז.‬
‫הצד הזה למעלה‬
‫זבל, זבל, זבל.‬
‫שאקס‬
‫- כן. - עוד משהו שכדאי שתדע.‬
‫כלל בסיסי לשדים בכדור הארץ.‬
‫מתקשרים בטלפון ומדברים‬
‫או שמופיעים באופן מסתורי. לא גם וגם.‬
‫- למה לא? - תסמכי עליי.‬
‫טוב.‬
‫התגלתה פיסת מידע נוספת לגבי הנעשה בקומות העליונות.‬
‫גבריאל מעורב במה שזה לא יהיה שקורה.‬
‫הוד זחיחותו בצרות. כמה עצוב.‬
‫באמת? למה?‬
‫סרקזם. נעבוד על זה בפעם הבאה.‬
‫זה הכול?‬
‫אין פה כלום.‬
‫מה הבאת לי?‬
‫אתה מצחיק. אני אוהב אותך.‬
‫תודה. אני...‬
‫אמרת שהבאת איתך משהו.‬
‫באמת?‬
‫- אז זה כנראה נכון. - גבריאל. תראה, בבקשה...‬
‫נסה להתרכז.‬
‫למה הבאת לכאן את הארגז?‬
‫מה זה "גבריאל"?‬
‫זה אתה!‬
‫לפחות נראה לי שזה אתה.‬
‫גבריאל. מגניב. אהבתי.‬
‫גבריאל.‬
‫למרות ש... בעצם, לא.‬
‫לא, אם ישאלו, אתה לא גבריאל.‬
‫בסדר.‬
‫אז מה אני?‬
‫ובכן, אתה...‬
‫לורד ג׳ים ג׳וזף קונרד‬
‫- ג'ים. - ג'ים. מגניב. אהבתי.‬
‫ג'ים. קיצור של גבריאל.‬
‫לא, לא. קיצור של ג'יימס.‬
‫ג'יימס. מגניב. אהבתי.‬
‫ג'יימס. ג'ים בארוך. גבריאל בקצר.‬
‫לא, שכח מגבריאל.‬
‫אנסה. אבל קצת קשה לי לשכוח דברים.‬
‫האמנם? אם כך, בבקשה,‬
‫ספר לי, מה היה בארגז?‬
‫איזה ארגז?‬
‫הלו. זה אני. אל תגיד כלום.‬
‫- אתה שם? - עכשיו כן לדבר?‬
‫לא. תפגוש אותי ממול לחנות הספרים.‬
‫אני אהיה ב"על הקפאין ועל המוות".‬
‫- מעבר לכביש. - שתי דקות.‬
‫"מפיו לפידים יהלכו, כידודי אש יתמלטו." איוב, פרק מ"א, פסוק י"א‬
‫טוב. מה הבעיה?‬
‫בעיה? מי אמר שיש בעיה?‬
‫נימת הקול. אתה יכול להתקשר משלוש סיבות:‬
‫שעמום, רצון לשתף במשהו חכם שעשית, או שקרה משהו.‬
‫השתמשת בנימה של "קרה משהו".‬
‫נחמד לספר למישהו על דברים טובים שעשית.‬
‫- עכשיו כשאני כבר לא מדווח לגן עדן. - שלום.‬
‫תרצו להזמין משהו?‬
‫קחי כוס גדולה, תכניסי לתוכה שש מנות של אספרסו.‬
‫- זה הכול. - זה נשמע כיף.‬
‫- זה מרגיע אותך? - לא ממש.‬
‫נינה, איזה מהמוצרים שאת מוכרת מרגיע?‬
‫עוגות אקלס?‬
‫עוגות אקלס, בבקשה.‬
‫מה שלום החבר העירום שלך?‬
‫הוא לא... הוא לא חבר...‬
‫טוב, הוא בהחלט כבר לא עירום.‬
‫אתה מלא בהפתעות, אדון פל.‬
‫- גם אתה מוכר ספרים? - גם לא אם חיי היו תלויים בכך.‬
‫זה... קראולי.‬
‫- הוא ואני מכירים מזמן. - נעים מאוד.‬
‫תקשיב, קורה משהו רציני בגן עדן. ידוע לך משהו?‬
‫יכול להיות, בקטנה.‬
‫אז מה דעתך שניכנס לחנות שלך ונשוחח על כך שם?‬
‫- כי יש שם גבר עירום? - טכנית, לא.‬
‫זה קשור במקרה לסיבה שבגללה אנחנו לא בחנות הספרים שלך כרגע?‬
‫אני יכול לעזור לך עם זה?‬
‫אדון פל, בקשר לשכר הדירה,‬
‫רק רציתי להגיד שאתה מלאך.‬
‫כלל וכלל לא.‬
‫עוגת אקלס?‬
‫- שוב עושה מעשים טובים? - זה בקושי נחשב.‬
‫מעשה אנוכי לחלוטין.‬
‫כבר חזרת?‬
‫סתם חשבתי לקנות משהו אחרון כדי לסגור את היום.‬
‫חבל. חשבתי שבאת בגלל האישיות הכובשת שלי.‬
‫האמת שהבאתי לך משהו. בגלל נינה סימון.‬
‫ולך קוראים נינה.‬
‫אין לי איך לנגן אותו.‬
‫לא... כן. כמובן.‬
‫- הפוך דל שומן? - לא. אני לא אירדם.‬
‫רק תה צמחים. תה מנטה. למרות שהקמומיל נראה טוב.‬
‫אנחנו מזדקנות.‬
‫זוכרת איך פעם חגגנו כל הלילה? והיום הולכות לישון מוקדם.‬
‫לא הלכתי למסיבות.‬
‫היית נערה מתבגרת, לא?‬
‫כן, אבל לא מהסוג הזה.‬
‫מצטערת. לא הייתי צריכה להביא את האריך נגן בלי לשאול.‬
‫היה לי יום ארוך.‬
‫עליי לסגור את בית הקפה. בת הזוג שלי מחכה לי בבית.‬
‫- אה, יש לך בת זוג. - שלא אוהבת שאני מאחרת.‬
‫אז בחירה קשה. תה מנטה או קמומיל?‬
‫לא תכננתי לומר זאת בקול רם,‬
‫אבל נשמע שמשהו קצת מוזר‬
‫קורה עם החבר'ה שלך מפעם.‬
‫בחיים לא תנחש על מי שאקס שאלה אותי.‬
‫כן, אני חושב שאנחש.‬
‫אז קדימה, תנחש.‬
‫ג'ים?‬
‫- אנחנו מכירים מישהו בשם ג'ים? - שלום לך.‬
‫גבריאל!‬
‫רואה? אמרתי לך שאני נראה כמו גבריאל.‬
‫- מה הוא עושה פה? - אני לא יודע.‬
‫- מה קרה לו? - אני לא יודע.‬
‫- תשאל אותו! - שאלתי! גם הוא לא יודע.‬
‫תשאל אותו כמו שצריך!‬
‫מה אתה‬
‫עושה בחנות הספרים הזו?‬
‫אני...‬
‫מנקה אבק.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫יהיה בסדר. אפשר לקחת אותו לאנשהו ולהשאיר אותו שם.‬
‫לקחת אותו לאן?‬
‫לא משנה לאן.‬
‫החלק הקריטי בתוכנית הוא לא שניקח אותו לאנשהו,‬
‫אלא שלא נחזיר אותו איתנו.‬
‫נעמיס אותו על הבנטלי ואני אסע לדארטמור ואזרוק אותו שם.‬
‫למה בדארטמור?‬
‫כי פארק דארטמור רחוק מפה, והכי חשוב, הוא לא כאן.‬
‫קראולי, הוא בצרות.‬
‫אז כדאי שנתרחק ממנו ככל האפשר, וכמה שיותר מהר.‬
‫הוא אמר שמשהו נוראי עומד לקרות לו.‬
‫סיבה עוד יותר טובה לוודא שהוא יהיה רחוק מאיתנו כשזה קורה!‬
‫אני פשוט...‬
‫מלאך, הוא המלאך העליון של כל גן עדן.‬
‫הבוס לשעבר שלך,‬
‫שהשקיע מאמצים רבים כדי לזרוק אותך לאש הגיהינום ולהשמידך.‬
‫- הוא לא חבר שלנו. - אני לא חושב שיש לו חברים בכלל.‬
‫- בדיוק. - כן, בדיוק.‬
‫למה התכוונת בדיוק כשאמרת "בדיוק"? יש לי תחושה שה"בדיוקים" שלנו שונים.‬
‫אין לו חברים, לכן הוא צריך אותנו.‬
‫מה שאני צריך זה שהוא יתרחק ממני‬
‫ומהקיום יקר הערך, השליו והשברירי‬
‫שבניתי לעצמי כאן בעמל רב.‬
‫- חשבתי שבנינו אותו לשנינו. - גם אני!‬
‫בסדר גמור.‬
‫אם אתה מסרב לעזור לי, אז כמובן,‬
‫אתה חופשי ללכת.‬
‫ללכת?‬
‫באמת? ככה אתה רוצה לעשות זאת?‬
‫לא, אשמח שתעזור לי.‬
‫אני מבקש ממך שתעזור לי לטפל בו.‬
‫אבל אתה לא מוכן, אז אתה לא מוכן.‬
‫אני לא מוכן.‬
‫אתה לבד הפעם.‬
‫פשוט תנשום, זה מה שבני האדם עושים.‬
‫ואז הם סופרים עד עשר לפני שהם עושים שטויות.‬
‫מוזר. את רואה את הבחור הזה? שש מנות אספרסו. הוא מעשן.‬
‫אין חוק שאוסר זאת.‬
‫מותר לו לעשן ברחוב.‬
‫כאילו, תראי אותו, הוא מעשן.‬
‫אני לא מסוגל לעשות את זה. אני כל כך כועס!‬
‫עשר!‬
‫נראה לי שפגע באיש הזה ברק עכשיו!‬
‫- לא, זה לא באמת קורה. - מה הבעיה?‬
‫כשיש הפסקת חשמל, מערכת האבטחה נכנסת לפעולה.‬
‫הדלת הזאת ננעלה אוטומטית.‬
‫אנחנו נהיה כאן זמן מה.‬
‫אני בטוחה שאם נתקשר, הם יחלצו אותנו.‬
‫- הטלפון שלי מת. - גם שלי.‬
‫לא הבנת אותי נכון, אוריאל. לא בכוונה, כמובן.‬
‫נראה לי שאני מבינה אותך טוב מאוד, מיכאל.‬
‫את אומרת שמישהו צריך לחלק את הפקודות,‬
‫- וזו תהיה את. - אף אחד, כמובן,‬
‫לא מנסה להחליף את המלאך העליון.‬
‫אני המלאכית מיכאל.‬
‫את המלאכית אוריאל.‬
‫אנחנו לא האחראיות פה.‬
‫כרגע, נכון לעכשיו,‬
‫אין בגן עדן מלאך עליון.‬
‫תמיד יש מלאך עליון.‬
‫- כן? ומי הוא? - הנקודה שלי‬
‫היא שבתקופת היעדרו של גבריאל,‬
‫עדיין יש למלא את חובותיו.‬
‫מישהו צריך לחלק את הפקודות.‬
‫וזו את?‬
‫אלה כולנו.‬
‫בהנהגתי.‬
‫אני בכל זאת הקצינה התורנית.‬
‫הוד עליונותכן?‬
‫- כן. - כן.‬
‫נראה לי שאתן צריכות לשמוע את זה.‬
‫מוריאל.‬
‫שלום.‬
‫ומי את?‬
‫אף אחת. כלומר,‬
‫טכנית, מוריאל, כתבנית המסדר ה-37,‬
‫אבל, אתן יודעות, אף אחת.‬
‫נו?‬
‫ובכן, אני... מצאתי משהו ליד המעלית שמובילה למטה...‬
‫על הרצפה.‬
‫חפץ חומרי?‬
‫בגן עדן?‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫כן. אני יודעת.‬
‫המחיה‬
‫זה בהחלט חפץ ארצי.‬
‫אני רואה.‬
‫נראה לי שהוא הלך לכדור הארץ.‬
‫באמת?‬
‫נו, באמת!‬
‫במכונית שלי! באמת?‬
‫שלום, בוגד.‬
‫בעל זבוב!‬
‫אתה בטח תוהה למה קראתי לך לכאן.‬
‫את פנית אליי!‬
‫נו, באמת!‬
‫חשבתי שהייתה בינינו...‬
‫הבנה כללית.‬
‫אין.‬
‫אתה עדיין בוגד.‬
‫אני יכולה להציע פרס על ראשך מתי שרק ארצה.‬
‫זה פרצוף חדש?‬
‫מה, הדבר הישן הזה?‬
‫הוא שם כבר שנים.‬
‫כמה חבל שמעולם לא באמת העריכו את הכישרונות שלך בגיהינום, קראולי.‬
‫כן? כן.‬
‫ואם הייתי אומרת לך שמוכנים לשכוח לך את כל מה שעשית?‬
‫שאנחנו מוכנים לקבל אותך בחזרה, בלי לשאול שאלות, ועם קידום נדיב?‬
‫זה לא נשמע כמו משהו שסביר שתגידי.‬
‫זה יכול להיות.‬
‫המלאך גבריאל נעלם.‬
‫אנחנו יודעים שהוא לא בגן עדן. אבל אנחנו לא יודעים איפה הוא כן.‬
‫איזו תעלומה!‬
‫מישהו כנראה מחביא אותו מאיתנו.‬
‫סבירות נמוכה.‬
‫אם תמצא את גבריאל ותמסור אותו לידינו, תוכל לנקוב במחיר.‬
‫שלחתי את כל צבאות הגיהינום לצוד אותו, ואנחנו נמצא אותו,‬
‫אבל אתה, קראולי, אתה מכיר את כדור הארץ הכי טוב.‬
‫טוב, זה יקום גדול.‬
‫יש הרבה מקומות שבהם מלאך יכול לעשות כיף חיים‬
‫ולהיעלם לנצח.‬
‫איפה שהוא לא יהיה, אם תמצא לי את גבריאל,‬
‫תקבל כל דבר שבו יחפץ ליבך הקטן והמרושע.‬
‫תוכל להיות דוכס בגיהינום.‬
‫לפי מה שלחשה לי ציפור קטנה שמן הסתם לא קיימת,‬
‫החבר'ה למעלה ממש מודאגים מההיעלמות של גבריאל.‬
‫שמעתי שכל מי שיימצא מעורב בפרשה הזו‬
‫יטופל.‬
‫איך?‬
‫סנקציות קיצוניות.‬
‫אין באמת דבר כזה.‬
‫סתם התבדחנו על זה כדי להפחיד את הכרובים.‬
‫לא, יש דבר כזה. סנקציות קיצוניות.‬
‫כל מי שיימצא מעורב בהיעלמותו של גבריאל‬
‫יימחק מספר החיים.‬
‫הוא לא סתם ייעלם,‬
‫הוא לא יהיה קיים מלכתחילה.‬
‫זה ילמד אותו לקח, נכון?‬
‫אז אם תשמע משהו, בוא אליי קודם.‬
‫אני לא יודע כלום בנושא, אבל בהחלט אעדכן אותך.‬
‫לא, לא, לא, אזירפאל! מה עוללת?‬
‫מישהי באה. תרימי את השלט שלך.‬
‫עזרו לנו, בבקשה!‬
‫נו, באמת!‬
‫מישהו יכול פשוט להיכנס לחנות שלי‬
‫ולגנוב תקליטים. הוא יוכל לרוקן את המקום.‬
‫אראה אותו מכאן ולא אוכל לעצור בעדו.‬
‫לו הייתה לי חנות תקליטים,‬
‫הייתי דואגת יותר שיפרצו אליה וישאירו שם תקליטים נוספים.‬
‫רוצה יין? יש לי בקבוק בחדר האחורי למקרי חירום.‬
‫זה עומד בדרישות.‬
‫אני לא שותה.‬
‫למה לא?‬
‫אף פעם לא רציתי.‬
‫לא אוהבת את הטעם.‬
‫טוב, אני צריכה משקה.‬
‫- לא שופטת. - יופי.‬
‫יש לי מספיק שיפוטיות בחיים גם ככה.‬
‫כשהטלפון שלי יידלק,‬
‫יהיו בערך 100 הודעות מודאגות מלינדזי.‬
‫זה בטח נחמד שמחכה לך בבית מישהי שאכפת לה איפה את נמצאת.‬
‫כן. טוב, לינדזי אוהבת שאני מסמסת‬
‫אם אני מאחרת ביותר מעשר דקות.‬
‫זה מצחיק. די קיוויתי שתהיה לנו הזדמנות לדבר.‬
‫ועכשיו אנחנו כאן.‬
‫נעולות בפנים.‬
‫שתינו כאן.‬
‫זוז לי מהדרך!‬
‫רק לאחד מאיתנו יש מקום בנתיב הזה, וזה לא לך.‬
‫לא. אל תחשוב על זה בכלל.‬
‫ככה טוב יותר.‬
‫למה למכור תקליטים? אף אחד כבר לא קונה אותם.‬
‫תביני, חנות התקליטים נפתחה על ידי סבתא רבתא שלי,‬
‫בשנות ה-20 במאה ה-20.‬
‫במקור, החנות שלנו ניצבה בפינה בחנות הספרים של אדון פל.‬
‫לכן הוא מאפשר לי להישאר, לדעתי. לזכר ימים עברו.‬
‫כי סבא שלו הכיר את סבתא רבתא שלך?‬
‫כן.‬
‫- מישהו בדרך לכאן. שלטים. - זה הוא.‬
‫ההוא שפגע בו ברק. שש מנות אספרסו.‬
‫באמת?‬
‫טעות שלי.‬
‫איזה צירוף מקרים.‬
‫האור כבה כשהוא הלך לשם ו...‬
‫נינה‬
‫זאת לינדזי.‬
‫את חייבת לי הרבה הסברים.‬
‫בבקשה תיזכרי מה סיכמנו. כבוד הדדי?‬
‫איפה את, לכל הרוחות?‬
‫חזרתי.‬
‫כן. אני רואה.‬
‫תרצה שאומר שלא הייתי צריך להגיד את זה‬
‫בהתנצלות מפוארת או שנסתפק בזה?‬
‫ארצה לשמוע את ההתנצלות, האמת.‬
‫צדקת.‬
‫לא מספיק טוב.‬
‫אני רוצה התנצלות הולמת.‬
‫- לא. - עם הריקוד הקטן.‬
‫- לא ארקוד. - אני רקדתי את ריקוד הטעות ב-1650,‬
‫ב-1793, ב-1941...‬
‫טוב!‬
‫אתה צדקת, אתה צדקת אני טעיתי, אתה צדקת‬
‫בסדר?‬
‫יפה מאוד.‬
‫עכשיו, צריך להשאיר אותו כאן ולהחביא אותו.‬
‫- ממי? - מכולם. מגן העדן, מהגיהינום, מהאנושות.‬
‫נעשה את זה ביחד,‬
‫כדי שלא ישימו לב שהוא כאן עד שנפתור את כל העניין הזה.‬
‫- ביחד? - כן, נחולל... נס קטן.‬
‫כדי שלא יזהו אותו גם אם מחפשים אותו.‬
‫במיוחד אם מחפשים אותו.‬
‫בגן עדן ישימו לב אם אחולל אפילו נס קטנטן.‬
‫גם אני לא רוצה שבגיהינום יגלו עניין.‬
‫שלום. מאיפה חזרת?‬
‫מבחוץ.‬
‫זה מקום גדול? אני יכול לראות את העולם שבחוץ?‬
‫לא, לא, לא, לא. אתה צריך להישאר כאן.‬
‫בתוך חנות הספרים. כאן נוכל לדאוג לך.‬
‫פשוט תישאר כאן.‬
‫קראולי, אם כל אחד מאיתנו יחולל חצי נס,‬
‫אני אוכל להחביא אותו מהחבר'ה לשעבר שלך‬
‫ואתה תוכל להחביא אותו משלי. החוגות בקושי יזוזו.‬
‫כן.‬
‫כן, זה יכול להצליח. כן, בסדר.‬
‫בסדר, אתה...‬
‫ג'ים. זה קיצור של ג'יימס,‬
‫- אבל קרא לי איך שתרצה. - ג׳ים. כן.‬
‫שב בכיסא הזה.‬
‫אתה תעמוד מימינו, אני משמאלו.‬
‫צריך שזה יהיה חצי הנס הכי קטנטן,‬
‫הכי קלוש‬
‫ומזערי שאי פעם חוללנו.‬
‫בלי להשאיר אף זכר לנוכחות פלאית.‬
‫ששום פעמוני אזעקה לא יצלצלו בגן עדן.‬
‫כן. נספור עד שלוש.‬
‫אחת, שתיים, שלוש. עכשיו.‬
‫אתה חושב שהצלחנו?‬
‫לא יודע. כנראה.‬
‫חדשות טובות, ג'ים.‬
‫אף אחד לא ישים לב אליך.‬
‫אתה מוגן כאן.‬
‫בינתיים.‬
‫עד שנבין מה באמת קורה.‬
‫נראה לי שאני יודע מה קורה.‬
‫מה?‬
‫אני לא יוצא החוצה.‬
‫ועכשיו...‬
‫יש לי שני חברים.‬
‫אני לא חבר שלך.‬
‫נראה לי שזה תפס.‬
‫זה היה חצי נס חשאי ומשובח.‬
‫אין סיכוי שמישהו שם לב למשהו.‬
‫סלחי לי, מיכאל.‬
‫נראה לי שזאת משימה בשבילך.‬
‫- מה קורה? - את הקצינה התורנית.‬
‫- אני יודעת. - מדובר בכדור הארץ.‬
‫כדאי שתיגשי הנה.‬
‫- איתרת את גבריאל? - לא בדיוק.‬
‫אבל תראי משהו.‬
‫תשתיקי את הרעש הזה!‬
‫אפשר לכבות את האזעקה, בבקשה?‬
‫אני מבינה.‬
‫אולי לא ידוע לנו איפה גבריאל, אבל זה מה שכן ידוע לנו.‬
‫מלאך לשעבר שבבעלותו חנות ספרים מסובך בזה עד מעל לראש.‬
‫תרגום כתוביות: אור גסנר‬
‫בקרת כתוביות: דניאל מגון‬