‫אני מחרימה כמה שדים.‬
‫- כן? - יש לי אישור מלא מבעל זבוב.‬
‫אני יכולה להנחית על לונדון פלישת שדים.‬
‫שדים?‬
‫תן לי את הנוראיים ביותר.‬
‫אני רוצה את הנוראיים מכולם. את הרוצחים.‬
‫הבנתי. אז כמה מהם?‬
‫עשרת אלפים שדים.‬
‫סליחה, חשבתי שאמרת 10,000.‬
‫האספה (החודשית) של הסוחרים ובעלי החנויות מרחוב ויקבר‬
‫- אתה באמת מתכוון לעשות את זה? - בהחלט.‬
‫אפשר לצפות?‬
‫כמה הולם.‬
‫אני צריך שתביא אותו איתך הערב.‬
‫זה חשוב ביותר.‬
‫אזדקק למוזיקאים באספה החודשית‬
‫של איגוד הסוחרים ובעלי החנויות הערב.‬
‫אני מצפה לראות אותך שם הערב עם הצ׳מבלו שלך.‬
‫לא, תודה.‬
‫יהיו כריכים.‬
‫השתתפתי בפגישה אחת לפני עשור.‬
‫הם קשקשו על אורות חג המולד‬
‫והעבירו החלטה נגד שימוש לא תקין‬
‫בגרשיים בשלטי חלונות ראווה.‬
‫אין שום סיכוי שאגיע לשם הערב.‬
‫אני מבין.‬
‫בסדר גמור...‬
‫אתה לא מותיר לי ברירה.‬
‫יש לי, בחלק האחורי של חנות הספרים,‬
‫את הספר השנתי של ד"ר הו מ-1965.‬
‫לא היה ספר שנתי של ד"ר הו ב-1965.‬
‫על כריכת הספר הראשון התנוססה השנה 1966, והוא פורסם...‬
‫בספטמבר 1965.‬
‫הספר של 1965 אכן לא הודפס כתוצאה מבעיות ברשת בי-בי-סי.‬
‫ברשותי נמצא עותק ההגהה היחיד שידוע על קיומו.‬
‫תיתן לי להסתכל בו?‬
‫אם תגיע לפגישה, אולי עם רביעיית מיתרים,‬
‫אתן לך אותו.‬
‫ארנולד׳ס‬
‫- מה עשית?ֿֿֿ - בוא לא נדבר על זה.‬
‫מסרת ספר.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫מגי ונינה סומכות עליי.‬
‫הן פשוט עדיין לא מודעות לכך.‬
‫אלף שדים צמאים לדם.‬
‫אנחנו בגיהינום.‬
‫יש לי אישור מבעל זבוב.‬
‫יכול להיות לך אישור גם מהשטן בכבודו ובעצמו, יקירה.‬
‫אין לי אותם, אז לא אוכל לשלוח.‬
‫אוכל לספק לך תחושה מתגנבת וזדונית של אי-שקט.‬
‫למה שארצה...‬
‫חמש מאות. בטוח יש לך 500 חיילים רגליים.‬
‫למה הם מיועדים?‬
‫למתקפה על חנות ספרים.‬
‫אל תגלה, אבל יכול להיות שנילחם במלאכים.‬
‫אוכל לתת לך 100.‬
‫- מה... - עכשיו זה ירד ל-70.‬
‫אני אקח אותם.‬
‫שלום. איך אפשר לעזור לכם, רבותיי?‬
‫זה בקשר לאספה החודשית של בעלי החנויות שתיערך הערב.‬
‫בשום אופן לא אוכל להגיע הערב.‬
‫זה יום הנישואים שלי,‬
‫ואני יוצא עם החצי השני שלי לארוחת ערב.‬
‫יש לי מהדורה ראשונה‬
‫של "מומחה בשולחן הקלפים" מאת ס"ו ארדנייז.‬
‫יש לך מהדורה ראשונה?‬
‫זה היה העותק האישי של ארדנייז.‬
‫הוא חתם עליו בשמו האמיתי.‬
‫והוסיף הערות.‬
‫- כמה?ֿֿ - הוא לא למכירה.‬
‫עם זאת,‬
‫אם תגיע לפגישה הערב,‬
‫אולי אסכים להשאיל לך אותו.‬
‫אגיד לבן הזוג שלי שצץ משהו.‬
‫שיבוא גם.‬
‫אני יכול להבטיח לך שיהיה ערב מיוחד.‬
‫שלום, גברת צ׳נג.‬
‫יש אספה הערב...‬
‫של סוחרי הרחוב?‬
‫מר צ׳נג ואני נגיע. מתי?‬
‫ב-18:30.‬
‫נתראה שם! יום נעים!‬
‫שלום.‬
‫הקשיבו לי, לגיונות הגיהינום.‬
‫המשימה שלנו...‬
‫סלחי לי?‬
‫מה יש?‬
‫בלגיון יש בערך 6,000 שדים.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫הערב נפתח במתקפה,‬
‫חסרת תקדים בתעוזתה, ייחודית ב...‬
‫כן, מה?‬
‫טכנית, אנחנו רק 1/75 לגיון.‬
‫אני יודעת. אבל על מספרנו המועט‬
‫אנחנו מפצים באכזריות וב...‬
‫- אימתניות? - לא.‬
‫איבדתי את קו המחשבה.‬
‫אכזריות ו... מסוכנ... יות.‬
‫משום שאנחנו שדים, והם בסך הכול בני אנוש עלובים.‬
‫אז אנחנו לא נלחמים במלאכים?‬
‫כי הוא אמר שנילחם במלאכים.‬
‫מי אמר את זה?‬
‫פורפור. זה נכון?‬
‫אנחנו הולכים לכדור הארץ,‬
‫ללונדון,‬
‫כדי להסתער על חנות ספרים.‬
‫אדון פל, אני דוברת אנגלית שוטפת.‬
‫אני חיה כאן כבר 15 שנה.‬
‫ובכן...‬
‫שתי שניות.‬
‫אם מדובר באספה של סוחרי הרחוב,‬
‫אוכל להגיע, אבל רק עד 19:00, כי אז מתחילה שעת העומס.‬
‫כן, 18:30. נתראה.‬
‫אז את יכולה להתחייב שלא יהיו מלאכים?‬
‫כי חלק מהמלאכים האלה הם מניאקים מסוכנים.‬
‫עוד נמצא את עצמנו מפורקים לצמיתות.‬
‫אני יכולה להתחייב בפניך,‬
‫קרן אור,‬
‫שאם תפריע לי עוד פעם אחת,‬
‫אתה תתחרט על זה לנצח.‬
‫מובן?‬
‫אתה דובר את כל השפות בעולם.‬
‫- שנינו. - נכון.‬
‫אז מה הקטע עם הצרפתית?‬
‫אותה למדתי בדרך הקשה.‬
‫למדתי בשיעורי הערב של מיסייה רוסיניול ב-1760.‬
‫אין לך דודה. אין לה גנן. אין לו עט.‬
‫אבל הבנת אותי.‬
‫רק כי אתה מברבר כבר 250 שנה‬
‫על העט של דודתך הדמיונית.‬
‫בראבו.‬
‫- מה?ֿֿֿ - אני פשוט נהנית מהמופע.‬
‫אספה של איגוד הרחוב, הערב ב-18:30 בחנות שלי,‬
‫הזמנה רגילה לחלוטין בלי שום מניעים נסתרים.‬
‫ידברו שם על אורות חג המולד?ֿ כי יש לי מה להגיד.‬
‫- כן. - אני אגיע.‬
‫הוא מעולם לא קיים את האספה אצלו.‬
‫- מה השתנה?ֿ - הוא בלתי צפוי.‬
‫הוא התוודע לחובותיו האזרחיות.‬
‫אתם ביחד הרבה זמן?‬
‫- מי?ֿֿ - אתה ובן זוגך.‬
‫לא, הוא לא... זה לא ככה.‬
‫זה בהחלט נראה ככה מכאן.‬
‫- אז אתם זוג טרי. - לא...‬
‫יש לך בעל? חבר?ֿ אתה בוגד עם מוכר הספרים מהצד?‬
‫הלב שלו טהור מדי בשביל לבגוד עם מישהו מהצד.‬
‫- הוא סתם מלאך שאני מכיר. - אם אתה אומר.‬
‫אבל מצד שני, חיי האהבה של אחרים‬
‫תמיד נראים לנו פשוטים יותר משלנו.‬
‫נצא עם רדת הלילה.‬
‫מסכות יסופקו למי שלא יכול להיטמע בין האנשים.‬
‫נשתמש במשנע הגדול...‬
‫מה? מה העניין?‬
‫המשנע הגדול מקולקל.‬
‫ניאלץ להשתמש במשנע הקטן, אחד-אחד.‬
‫או לעלות במדרגות.‬
‫אנחנו נעלה במדרגות.‬
‫פרק 5: הנשף‬
‫בשורות טובות ‬
‫רוצה לשתות?‬
‫אני עובד.‬
‫ויש לי פגישה להתכונן אליה.‬
‫אולי תחכה בפנים?‬
‫- אתה אוהב לחכות בפנים. - לא נראה לי.‬
‫מתחבא בחנות הספרים שלך מלאך שסובל משכחה.‬
‫אתמול בלילה חששתי שהוא יתעורר.‬
‫מה אם הוא ייזכר מי הוא? מה אם הוא מעמיד פנים?‬
‫הוא יכול להלקות אותי. כשגבריאל מלקה אותך, זו חתיכת...‬
‫- מלקה? הלקה? - הלקאה, נראה לי.‬
‫אתה מדבר שטויות.‬
‫אין שום סכנה. הוא כבר לא אתה-יודע-מי.‬
‫כאילו, הוא כן, אבל...‬
‫שקלת פשוט לדבר איתו?‬
‫אני באמת אדבר.‬
‫התפריט היומי‬
‫המפתח לדלת הכניסה נמצא ליד הקומקום. בבקשה אל תנסי ליצור איתי קשר.‬
‫אם תצטרכי אותי, אני אהיה אצל אחותי.‬
‫לפחות לה לא אכפת רק מעצמה‬
‫לעזאזל!‬
‫ויהי אור.‬
‫שלום, גבריאל.‬
‫מגניב.‬
‫- אבל אני... - כן, כן, כן. לא, לא, לא.‬
‫אני יודע. אתה ג׳ים עכשיו.‬
‫הכול הסתדר כמו שרצית?‬
‫כן. אדון פל מתייחס אליי מאוד יפה.‬
‫נכון? באופן מפתיע, האמת,‬
‫בהתחשב בכך שבפעם האחרונה שנפגשתם‬
‫ניסית להשמיד אותו.‬
‫אני לא זוכר את זה.‬
‫לא, ג׳ים?‬
‫טוב, גם אדון פל לא זוכר.‬
‫הוא לא היה שם, אתה מבין.‬
‫- לא היה שם? - סיפור ארוך.‬
‫אבל... אני הייתי שם.‬
‫ואני זוכר בבירור‬
‫את המבט על פניך, המלאך גבריאל,‬
‫כשאמרת לחברי היחיד‬
‫לסתום את הפה המטומטם שלו ולהתפגר!‬
‫ולא אהבתי את זה.‬
‫לא נראה לי שזה הייתי אני.‬
‫אבל אני מאוד מצטער.‬
‫ואני מקווה שאני לא מקשה עליו יותר מדי עכשיו.‬
‫אז יש לי עוד חדשות רעות בשבילך, ג׳ימי בוי.‬
‫אתה גורם לו לסכן את עצם קיומו למענך.‬
‫אוי לי. אני באמת מצטער.‬
‫- יש משהו שאוכל לעשות?ֿ - כן.‬
‫כן,‬
‫תקפוץ מהחלון.‬
‫בסדר.‬
‫עצור!‬
‫רד משם.‬
‫אם אתה באמת לא הוא,‬
‫מה אתה כן?‬
‫לא יודע. אני... אני מרגיש‬
‫כמו בית ריק.‬
‫- בית?ֿ - כן, בית שגרו בו‬
‫במשך הרבה מאוד זמן, ועכשיו הדיירים עזבו,‬
‫אבל הבית יודע איפה היו ממוקמים הדברים,‬
‫כמו בפעם ההיא שנזכרתי איך הכול התחיל.‬
‫כשרק הגעת, אמרת שאתה כאן‬
‫כי תכננו לעשות לך משהו נוראי.‬
‫בזמנו נזכרת, אז תיזכר גם עכשיו.‬
‫כואב להיזכר.‬
‫הראש שלי לא בנוי לזה.‬
‫אני יודע. תעשה את זה בכל זאת!‬
‫זה לא... הזיכרון שלי איננו.‬
‫אז איפה הוא?‬
‫בתוך קופסת גפרורים.‬
‫לא, הוצאתי אותו קודם.‬
‫- הוצאת אותו מקופסת גפרורים?ֿ - כן.‬
‫הוצאתי אותו ושמתי אותו בארגז, והבאתי אותו הנה‬
‫- והוא... - כן?‬
‫...בכל מקום.‬
‫מה עוד אתה זוכר?‬
‫אם זה יקרה שוב, זה ייראה‬
‫- כמו בעיה מערכתית. - מה?‬
‫לא יודע. אני פשוט...‬
‫אני יודע.‬
‫מסתכל על החללים שאין בהם ריהוט.‬
‫אתה רוצה שוקו חם?‬
‫המחיה גפרורי ביטחון‬
‫מה גילית על הנס?‬
‫אני באמצע תהליך האימות שלו.‬
‫אבל צריך לחכות כמה ימים כדי לגלות אם אנשים מאוהבים, כמובן,‬
‫כי בני אדם הם מוזרים, וככה זה עובד.‬
‫ידעתי את זה. יש התקדמות עם גבריאל?‬
‫אה, כן. ובכן...‬
‫הוא בוודאות לא בחנות. זאת נחשבת התקדמות?‬
‫- רק אזירפאל שם. - הבוגד.‬
‫כן. הוא נראה מאוד...‬
‫בוגדני.‬
‫והחבר הנרגן שלו, מר קראולי.‬
‫- השד. - זה כנראה מסביר את הנרגנות.‬
‫וכמובן, העוזר שלו?‬
‫אבל לא נראה לי שראיתי אותו.‬
‫העוזר שלו?‬
‫- אין לו עוזר. - לא.‬
‫סליחה. לא יודעת למה אמרתי את זה.‬
‫יש לו? יש לו?‬
‫לא פגשנו...‬
‫איזה מישהו בקשר ל...‬
‫- ספרים?ֿ - לא, לא.‬
‫זה אזירפאל בעצמו. הוא אוהב ספרים.‬
‫כן. כמובן.‬
‫- כן? - אני לא יודעת אם זה עוזר,‬
‫אבל בשלב מסוים, אדון פל ואדון... כלומר...‬
‫הבוגד והשד‬
‫קיימו פגישה סודית על הצעד הבא שלהם.‬
‫נו?‬
‫- מה? - מה הם אמרו?‬
‫לא הקשבתי.‬
‫הם אמרו שזה עניין פרטי.‬
‫תודה.‬
‫- אתה ממש נחמד. - אל תודה לי.‬
‫ואני לא נחמד.‬
‫אף אחד לא יאמין לך ממילא.‬
‫- מה אתה עושה? - אני רק מפנה מקום‬
‫לכל מה שצריך לקרות.‬
‫אתה זומם משהו, אני מריח את זה.‬
‫- מה אתה מתכנן? - חכה ותראה.‬
‫"חכה ותראה"? יש לך מושג כמה זה מעצבן?‬
‫כן. אם אתה מתכוון לעמוד פה ולהתלונן,‬
‫לך לבדוק מה קורה עם נינה ועם מגי‬
‫ותוודא שהן בדרך.‬
‫לא ברור לי למה הזמנת אותי, אדון פל.‬
‫את סוחרת ברחוב ויקבר, גברת סנדוויץ׳,‬
‫- ועמוד תווך בקהילה. - ייתכן.‬
‫אבל זה העומס של סוף יום העבודה‬
‫והלקוחות הקבועים דורשים התייחסות.‬
‫הגברות הצעירות שלך ודאי כבר מתורגלות.‬
‫אם אתה מציג את זה ככה...‬
‫אף פעם לא שאלתי, מה בדיוק הן עושות?‬
‫מפרנסות את עצמן.‬
‫כמו שאמרה הממשלה.‬
‫הוא אמר להגיד לך שאספת איגוד סוחרי הרחוב מתחילה עכשיו.‬
‫- אני אף פעם לא מפספסת אספה. אני אגיע. - אין בעיה.‬
‫כיסאות? איפה הכיסאות שהבאתי לכבוד האספה?‬
‫- אין טעם. - אין טעם?‬
‫היינו נאלצים להזיז אותם בתחילת הריקודים.‬
‫עדיף לשמור אותם להמשך.‬
‫ריקודים?‬
‫"על הקפאין ועל המוות". שם מוזר לבית קפה.‬
‫השאר היו תפוסים. מה אתה רוצה?‬
‫- להזכיר לך... - על האספה?‬
‫- אני לא אגיע. - את חייבת.‬
‫לא, אני לא.‬
‫בת הזוג שלי, לינדזי, סימסה לי,‬
‫ועכשיו היא בת הזוג שלי לשעבר.‬
‫לא בראש שלי לדבר על אורות חג המולד המטומטמים,‬
‫אז אני אסע הביתה, אשתה לשוכרה ואבכה בדירה ריקה.‬
‫- אל תעשי את זה. - למה לא?‬
‫יכול להיות שזה מסוכן. קורה משהו.‬
‫משהו לא בסדר.‬
‫טוב, הרוב לא בסדר כרגע.‬
‫אבל כרגע זה מגיע בגלים.‬
‫כמו הנגאובר.‬
‫- אני הולכת. - תהיי מוגנת יותר שם.‬
‫החבר שלי לא ירשה שיקרה לך משהו.‬
‫תסמכי על מישהו, לשם שינוי.‬
‫- אתה מוזר. - תעשי את זה!‬
‫אני משתגעת.‬
‫זאת נינה, ספקית הקפה שממלאת את כל צרכינו.‬
‫לעונג לי להכירך, ללא ספק.‬
‫ערב טוב. זה, איך אומרים, ערב נפלא לריקודים, לא?‬
‫ז׳וסטין, מה קורה פה?‬
‫גברתי מוכרת הקפה החביבה, הערב מתקיימת האספה‬
‫של איגוד הסוחרים ובעלי החנויות ברחוב.‬
‫כולנו נהנים מהכנסת האורחים של אדון פל.‬
‫תרצי לטעום אחת מארוחות הערב הקטנטנות האלו? הן בחינם.‬
‫נינה! אני...‬
‫אני כל כך שמח שהגעת.‬
‫הריקודים תכף מתחילים.‬
‫אני יודעת שאני עצובה. למה אני לא מרגישה ככה?‬
‫בלי פרצופים חמוצים הערב.‬
‫אני רוצה לראות אתכם הצעירים נהנים.‬
‫ריקודים?‬
‫זו לא תהיה אספה אמיתית של איגוד בעלי החנויות בלי ריקודים.‬
‫אני לא יודעת מה קורה, אבל החבר שלך אמר שאני בסכנה. עכשיו אני כאן‬
‫וכולכם מתנהגים... ואני יוצאת מדעתי המזוינת.‬
‫טוב, עכשיו את כאן,‬
‫וזה מה שחשוב.‬
‫את בהחלט מוגנת כאן.‬
‫ערב נפלא לך, גברת נינה. בוודאי עוד נרקוד יחד‬
‫לפני שאספת איגוד בעלי החנויות של הערב תסתיים?‬
‫רק רציתי לדבר על אורות חג המולד.‬
‫מי אתם?‬
‫מי שלח אתכם?‬
‫אתם שדים.‬
‫שדים זוטרים ונחותים, שלא לומר המקוללים.‬
‫מה יש לכם לעשות פה?‬
‫מה יש למישהו מכם לעשות פה?‬
‫אתם לא יכולים פשוט להופיע ולעשות בעיות. ישנם כללים.‬
‫- תן לנו את המלאך. - אנחנו רוצים את גבריאל!‬
‫עברתם כל גבול!‬
‫במה את עוסקת בדיוק?‬
‫אני תופרת.‬
‫מלאכה ראויה בהחלט.‬
‫לא, אני לא תופרת. אני תופרת.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫תופרת.‬
‫בקיצור, את תופרת.‬
‫לא, אני לא תופרת חשוכה.‬
‫אני תופרת ארורה!‬
‫למה אני לא מצליחה להגיד "תופרת"?‬
‫אולי יעזור אם תתארי את המקצוע שלך.‬
‫את המקצוע עצמו, אני מודה לך.‬
‫ובכן, כשאדון נקלע למצב‬
‫שבו הוא מעוניין במגעה הרך של אישה,‬
‫הוא יכול לגשת לבית העסק שלי,‬
‫ושם לבחור לו מבין מבחר נאה של נשים,‬
‫שכולן יכולות ומוכנות לתקן את חולצתו או להטליא את גרביו.‬
‫או אפילו לתפור כפתור.‬
‫אבל זה יעלה יותר.‬
‫ולא כל הבנות עושות את זה.‬
‫תופרת.‬
‫- מה אתה עושה? - אמרתי לך.‬
‫ג׳יין אוסטן. אנחנו עורכים נשף.‬
‫- אנחנו צריכים לדבר. זה חשוב. - אני עורך פגישת עסקים.‬
‫אתפנה אליך חיש מהר. תאכל מאפה צרפתי.‬
‫זה חדש.‬
‫זה מטורף לגמרי.‬
‫למה כולם מדברים כאילו הם ברחו מ"גאווה ודעה קדומה"?‬
‫הם רק נכנסים לאווירה.‬
‫איזו אווירה?‬
‫זו אמורה להיות האספה החודשית של האיגוד.‬
‫נכון.‬
‫כשאת מציגה את זה ככה...‬
‫אנחנו רוקדות?‬
‫כן.‬
‫למדת פעם איך לרקוד את הריקוד הזה?‬
‫זה פשוט מה שאנחנו עושים, לא?‬
‫לא. לא, זה לא.‬
‫זה טירוף מוחלט.‬
‫זאת אשמתם.‬
‫הם אחראים לזה.‬
‫אני העוזר של מוכר הספרים. אבל אלה לא ספרים.‬
‫אלה מאכלים קטנים. ואני לא מוכר אותם.‬
‫אני מחלק אותם בחינם.‬
‫אם כך, אין ספק שאנחנו חייבים להתכבד.‬
‫אנא, חכה רגע קט. נרצה עוד אחד בקרוב.‬
‫נדיר בהחלט שהכפר הקטן שלנו‬
‫זוכה לארח מישהו כה חביב,‬
‫כה מעודן, ואם יורשה לי, אדוני,‬
‫בעל מבנה גוף כה מסותת.‬
‫זה? זה מגניב, נכון?‬
‫אני עדיין לומד מה הוא יכול לעשות.‬
‫- גיליתי יכולת חדשה במיטה אמש. - אדוני!‬
‫תרצו שאראה לכם?‬
‫- בסדר. - אני מוכרח להודות‬
‫שהעניין שאתה מעורר בנו תמוה.‬
‫קח. תראו.‬
‫מילא הורדת גשם, אבל נשף ריקודים עם...‬
‫משהו לא בסדר. משהו ממש לא בסדר.‬
‫אולי תספר לי בזמן שנרקוד?‬
‫אנחנו לא רוקדים.‬
‫דלתות נפתחות.‬
‫כדור הארץ.‬
‫איזה מתוקים.‬
‫הם עורכים מסיבה.‬
‫- מה נעשה? - אני לא בטוחה.‬
‫לא עובר עליי יום טוב במיוחד.‬
‫בת הזוג שלי, לינדזי, עזבה.‬
‫- באשמתי? - מה?‬
‫לא. לא ממש.‬
‫הלילה ההוא היה הקש ששבר את גב הגמל.‬
‫זה התבשל כבר הרבה זמן.‬
‫נראה לי שלינדזי לא חיבבה אותי כל כך.‬
‫אני יודעת שקשה איתי.‬
‫אני...‬
‫כלומר...‬
‫אני לא מפחדת מקשיים.‬
‫שלחו שדים מהגיהינום.‬
‫הם משוטטים בחוץ. הם רוצים את גבריאל.‬
‫אנחנו מוגנים כאן לחלוטין.‬
‫טכנית, חנות הספרים הזו עדיין נחשבת לשגרירות.‬
‫אני חושב שאתה צריך להפסיק עם ההצגה הזאת‬
‫ואנחנו צריכים לחשוב מה לעשות.‬
‫לא אמסור להם את ג׳ים.‬
‫אנשים ייפגעו, מלאך.‬
‫אני חושב שאתה מנפח את מידת הסכנה שאנו מצויים בה.‬
‫ובכן?‬
‫אוי לי.‬
‫"הסגירו את המלח"?‬
‫כן, איות זה לא הצד החזק שלהם. הם התכוונו לומר...‬
‫הסגירו את המלאך.‬
‫תשלחו את גבריאל החוצה, ואיש לא ייפגע יותר מדי.‬
‫לא בא בחשבון.‬
‫אני מבקש להזכיר לכם שטכנית, חנות הספרים הזו‬
‫היא שגרירות עצמאית‬
‫מאחר שהייתה שלוחה של גן עדן, וככזו...‬
‫אתה פורע חוק, אזירפאל.‬
‫אין עליך שום הגנה.‬
‫לצידי יש לגיון של שדים.‬
‫אבל אין לי שום כוונה לפגוע בך.‬
‫רק בבני האנוש שבחברתך.‬
‫יש לכם 60 שניות למסור לידיי את המלאך גבריאל,‬
‫אחרת נתחיל להרוג אנשים.‬
‫סלחו לי.‬
‫חמישים שניות.‬
‫מה אתם אומרים?‬
‫כל זה קורה בגללי, נכון?‬
‫האנשים האלה רוצים אותי, נכון?‬
‫אתה פנית אליי.‬
‫אמרתי שאגן עליך.‬
‫וכך אעשה.‬
‫אתה לא צריך לעשות את זה. אני יוצא אליהם.‬
‫הנה אני.‬
‫אותי אתם רוצים.‬
‫נראה לי.‬
‫זה אני.‬
‫אני לא יודעת מה אתה עושה, אבל אתה מפריע לי.‬
‫תשלחו את המלאך החוצה מיד, אחרת כל מי שנמצא בחנות יחטוף.‬
‫אני רצינית!‬
‫היי.‬
‫תקשיבי,‬
‫המלאך גבריאל הוא ככל הנראה אני.‬
‫אבל אני גם ג׳ים, שזה קיצור של ג׳יימס. אבל גם גבריאל.‬
‫אתה מוכן לשתוק?‬
‫תחזור פנימה מיד, ברגע זה,‬
‫ותגיד לאזירפאל המנוול‬
‫ולקראולי הבוגד‬
‫שאם לא ישלחו החוצה את המלאך גבריאל מיד, הם מתים.‬
‫מ-ט-י-ם.‬
‫מתים! עכשיו...‬
‫מה קרה?‬
‫הם אמרו לי לחזור פנימה ולהגיד לכם לשלוח את המלאך החוצה.‬
‫כמובן.‬
‫חוללנו נס כדי להבטיח שלא יזהו אותו.‬
‫עכשיו לא מזהים אותו. כל הכבוד לנו.‬
‫סלח לי, אדון פל.‬
‫מי האנשים האלה? מה קורה פה?‬
‫עשרים שניות, מלאך,‬
‫עד שנתחיל לפגוע באנשים.‬
‫לפגוע בהם קשות.‬
‫אסור לכם לתקוף אנשים ישירות.‬
‫- את יודעת את זה, שאקס. - אולי לא.‬
‫אבל אפשר לפגוע בהם בעקיפין.‬
‫בהחלט מותר לנו לפגוע בהם תוך כדי לחימה במלאכים.‬
‫הם יהיו קורבנות אזרחיים.‬
‫כלומר, המתקפה הזאת אושרה רשמית‬
‫והיא תואמת את נהלי הפתיחה באש?‬
‫כן או לא? ניתן לכם אישור רשמי לתקוף?‬
‫אני לא מטומטמת.‬
‫קיבלתי אישור.‬
‫נהלי פתיחה באש סטנדרטיים. סעיף 112, תת-סעיף 3.‬
‫"יש לתת לאזרחים מספיק זמן להתפנות מאזור הסכנה."‬
‫אזירפאל יוכל להגיש תלונה‬
‫למועצת האופל של דוכסות הגיהינום אם תרצי,‬
‫אבל תיאלצי לחכות עד שתתקבל תשובה. זה יכול לקחת אפילו שבועות.‬
‫כולכם עלולים להסתבך בצרות צרורות.‬
‫אז תפנו משם את בני האנוש שלכם.‬
‫בשמחה.‬
‫כרגע המצאתי כלל שהם טיפשים‬
‫מכדי לברר את נכונותו. אפנה את בני האנוש ואחזור. לא אפקיר אותך.‬
‫- אני יודע. אבל יש לי הצעה... - אני מטפל בזה.‬
‫אני אוציא את כולכם מפה. אם תקפידו לעשות בדיוק כדבריי,‬
‫- איש לא ייפגע. - אני לא יודע מה קורה,‬
‫אבל אני אטפל בזה.‬
‫- סלח לי. - זה עלול להיות מכוער.‬
‫גברתי.‬
‫אני לא יודע למה נראה לך שזה לעניין להפריע‬
‫לאספה של איגוד הסוחרים ובעלי החנויות של רחוב ויקבר.‬
‫מסיבת ריקודים.‬
‫לא אספה. אתם רקדתם.‬
‫אין לך שום זכות להפריע לאנשים האלה.‬
‫טוב. אני מתקשר לשירותי החירום.‬
‫קראולי, איפה עובר הגבול במקום הזה?‬
‫במפתן הדלת. לא תוכלו לעבור.‬
‫אתם לא יכולים לעשות זאת!‬
‫כרגע עשינו. קורבן אזרחי.‬
‫תפנה את השאר מיד, אחרת נחסל אותם אחד-אחד.‬
‫טוב.‬
‫אני עדיין לא מבינה. מה קורה פה?‬
‫זה קצת מסובך.‬
‫אבל כנראה עדיף שתשכחו מזה לגמרי,‬
‫ותעשו כל מה שאדון קראולי יציע.‬
‫אתה מנסה להפנט אותי? זה מה שקורה?‬
‫- אתה עושה לנו משהו. - אני מנסה להציל אתכם.‬
‫טוב. כולם להסתדר בשורה. בזוגות.‬
‫גברת סנדוויץ׳ תהיה איתי מקדימה. נינה, מגי, אתן במאסף.‬
‫- מגי, בואי. - לא אתן לו‬
‫להתמודד מולם לבדו.‬
‫כשאגיד לכם ללכת, טוב... תתחילו ללכת.‬
‫אל תיצרו איתם קשר עין. בואו אחריי. נינה, את באה?‬
‫לא.‬
‫נשארת מאחור כדי למות בגבורה? כל הכבוד לך.‬
‫טוב. להציל חיים. יש לך סיכה?‬
‫- יש לי עוד כמה דברים. - אני בטוח.‬
‫קדימה.‬
‫- יום נישואים שמח, אהובי. - יום נישואים שמח.‬
‫הבאתי לך את הדואר.‬
‫- למה? - הוא נערם מחוץ לדלת הכניסה.‬
‫תשמרי אותו בינתיים. לא מתאים עכשיו.‬
‫- ראש מורכן. - לא להסתכל.‬
‫- הם חטפו אותו. - הוא בסדר?‬
‫לא סביר. בואו נגיע החוצה בשלום ונבדוק, בסדר?‬
‫תמשיכו ללכת.‬
‫טוב. אני מכריז רשמית שהאספה‬
‫של בעלי החנויות מרחוב ויקבר, או איך שלא קוראים לזה, נגמרה.‬
‫עדיף שתחזרו לחנויות שלכם במהרה‬
‫ותשכחו כמה שיותר ממה שקרה כאן.‬
‫לכו.‬
‫אתה בחור טוב.‬
‫דווקא לא... לא זה ולא זה.‬
‫אבל תודה.‬
‫- למה נשארתן? - תספר לי מה קורה.‬
‫- אתה בסכנה. - שום דבר פה לא הגיוני.‬
‫אתה בצרות. לא נפקיר אותך.‬
‫אנחנו לא בסכנה. קראולי יחזור בעוד רגע. תהיה לו תוכנית.‬
‫תגן על עצמך. תתכנן תוכניות משלך.‬
‫אני עושה את זה. אבל כל כך משמח אותו להציל אותי.‬
‫שוטרת, אני צריך לדווח על פשע.‬
‫נראה לי שאני לא...‬
‫- את קצינת משטרה? - כן, מן הסתם...‬
‫כשוטרת, את רשאית לבצע מעצר במקרה שאירע פשע.‬
‫- כן, אבל... - יופי, אז תעצרי אותי.‬
‫- מה? - מה שאמרתי.‬
‫שימי עליי אזיקים, אני אבוא בלי התנגדות.‬
‫זה קשה מאוד, אבל אני לא באמת המפקחת השוטרת,‬
‫קצינת משטרה אנושית.‬
‫את מלאכית. אני יודע. לכן אני נכנע.‬
‫אני שד שיש לו מידע על פשע נגד גן העדן.‬
‫אני מצווה עלייך לעצור אותי. אין לנו זמן.‬
‫אבל איך אני...‬
‫תגידי, "אני עוצרת אותך. כל דבר שתגיד, בלה, בלה..."‬
‫- "בלה, בלה..." - יופי. עצרת אותי.‬
‫- כן? - כן. אמרת "בלה, בלה..."‬
‫זה בסדר, גברתי השוטרת. אבוא איתך בלי התנגדות.‬
‫לאן?‬
‫לגן עדן.‬
‫יפה.‬
‫דלתות נפתחות.‬
‫אתה לא מנסה להערים עליי, נכון?‬
‫את עוצרת אותי. למה שאנסה להערים עלייך?‬
‫תסגרי את הדלתות.‬
‫דלתות נסגרות.‬
‫מעלית עולה.‬
‫תרגום כתוביות: אור גסנר‬
‫בקרת כתוביות דניאל מגון‬