Мені потрібні демони.
- Правда? - У мене є дозвіл від Вельзевула.
Я можу ініціювати напад демонів на Лондон.
Демони?
Лише найгірші.
Найгірші з найгірших. Убивці.
Авжеж. І скільки?
Десять тисяч демонів.
Пробач, здалося, ти сказала 10 000.
ВІКБЕР-СТРІТ ЗБОРИ ТОРГОВЦІВ І ВЛАСНИКІВ КРАМНИЦЬ
- Ти справді це зробиш? - Авжеж.
Можна подивитися?
Як доречно.
Візьміть сьогодні інструмент із собою.
Це дуже важливо.
Сьогодні на щомісячних зборах торговців і власників крамниць
Вікбер-Стріт потрібні музики.
Приходьте і прихопіть клавесин.
Ні, дякую.
Будуть сандвічі.
Я був на зборах десять років тому.
Розмірковували про різдвяні гірлянди
й засудили неналежне використання
апострофа на вивісках.
Мене туди ніяк не затягнеш.
Зрозуміло.
Дуже добре...
Ви не залишаєте мені вибору.
У комірці в моїй книгарні
є примірник «Доктора Хто» за 1965 рік.
У 1965 році «Доктор Хто» не виходив.
Перше видання датоване 1966 роком й опубліковане...
У вересні 1965 року.
Щорічний випуск за 1965 рік не був надрукований через проблеми на «Бі-Бі-Сі».
У мене єдина відома пробна копія.
І ви дозволите подивитися?
Якщо прийдете на збори, скажімо, з квартетом музик,
я вам його дам.
У АРНОЛЬДА
- Що ти зробив? - Не будемо про це.
Ти віддав книгу.
Я мусив.
Меґґі й Ніна покладаються на мене.
Вони ще просто не знають.
Тисяча кровожерливих демонів.
Ми в Пеклі.
У мене є дозвіл Вельзевула.
Та хоч дозвіл самого Сатани, дорогенька.
Демонів нема, я не можу їх дати.
Лише злісне й жахливе відчуття тривоги.
Навіщо мені злісне...
П'ятсот. Має ж бути п'ятсот бійців.
Для чого?
Щоб напасти на книгарню.
Не кажи нікому, та, можливо, доведеться битися з ангелами.
Можу дати 100.
- Що... - Уже 70.
Беру.
Вітаю. Чим можу допомогти?
Я щодо щомісячних зборів власників крамниць.
Я туди не піду ні за яких обставин.
Сьогодні в мене річниця шлюбу,
і я веду свого партнера на вечерю.
У мене є перше видання
«Експерта за картковим столом» С.В. Ерднейза.
У вас є перше видання?
Власна копія Ерднейза.
Він підписав її своїм справжнім ім'ям.
І додав анотації.
- Скільки? - Вона не продається.
Проте,
якщо прийдете ввечері на збори,
я вам її позичу.
Я скажу партнеру, що дещо сталося.
Приходьте разом.
Обіцяю, вечір буде чудовий.
Вітаю, пані Ченг.
Сьогодні відбудуться збори...
Торговців?
Ми з паном Ченгом прийдемо. О котрій?
О 18.30.
До зустрічі! Гарного дня!
Вітаю.
Слухайте мене уважно, легіони Пекла.
Наше завдання...
Перепрошую.
Що таке?
Легіон — це десь 6 000 демонів.
Так, я знаю.
Сьогодні ми здійснимо наступ.
Зухвалий, як ніколи, унікальний...
Так, що?
Теоретично в нас лише 1/75 легіону.
Я знаю. Але ми компенсуємо
брак демонів жорстокістю і...
- Страхом? - Ні.
Забула слова.
Жорстокістю і небезпекістю.
Бо ми демони, а вони жалюгідні люди.
То ми не проти ангелів виступимо?
Він казав, ми будемо битися з ангелами.
Хто сказав?
Фурфур. Це правда?
Ми вирушаємо на Землю,
у Лондон,
щоб захопити книгарню.
Пане Фелле, я знаю англійську.
Я живу тут 15 років.
Що ж...
Дві секунди.
Якщо мова про збори торговців,
я буду, але лише до 19.00, бо далі в нас людно.
Так, 18.30. Побачимося там.
То ви гарантуєте, що ангелів не буде?
Бо деякі ангели — небезпечні виродки.
Можуть назавжди позбавити тіла.
Я гарантую тобі,
сонечко,
що якщо ти ще раз мене переб'єш,
то вічно шкодуватимеш.
Зрозуміло?
Ти розмовляєш усіма мовами світу.
- Як і я. - Так.
То що з французькою?
Проблеми з вивченням.
Я ходив на вечірні уроки до пана Россиньоля у 1760-му.
У тебе немає тітки. У неї немає садівника. У нього немає ручки.
Ти мене зрозумів.
Лише тому, що 250 років ти торочиш
про ручку уявної тітки.
Браво.
- Що? - Насолоджуюся шоу.
Збори вуличного об'єднання о 18.30 у мене в книгарні,
звичайнісіньке запрошення, без прихованих намірів.
Будуть говорити про різдвяні гірлянди? Бо я маю що сказати.
- Так. - Я прийду.
Він ніколи не проводив збори.
- Що змінилося? - Він непередбачуваний.
Дізнався про свої обов'язки.
Ви вже давно разом?
- Хто? - Ви й ваш партнер.
Ні, він не мій... Не так.
А здається, наче так.
- То ви нещодавно зійшлися? - Ні.
У вас є чоловік? Хлопець? Він ваш роман на стороні?
У нього надто чиста душа, щоб бути на стороні.
- Просто мій знайомий янгол. - Як скажете.
Але любовне життя інших
здається простішим, ніж власне.
Вирушаємо з настанням ночі.
Тим, хто не може вписатися, видадуть маски.
Використаємо великий транспортний засіб...
Що? Що таке?
Великий поламаний.
Доведеться використати малий транспортний засіб.
Або піти сходами.
Підемо сходами.
РОЗДІЛ 5: БАЛ
ДОБРІ ПЕРЕДВІСНИКИ
Хочеш келих?
Я на роботі.
І в мене збори, до яких треба підготуватися.
Зачекай усередині.
- Ти любиш чекати всередині. - Не думаю.
У твоїй книгарні ховається архангел з амнезією.
Уночі я боявся, що він прокинеться.
А якщо він пам'ятає, хто він? І лише прикидається?
Він може мене ліквідувати. Коли Гавриїл ліквідує, ти...
- Ліквідний? - Ліквідований.
Дурниці.
Це цілком безпечно. Він уже не той, ким був.
Той, але...
Ти не думав поговорити з ним?
Поговорю.
СЬОГОДНІШНЄ МЕНЮ
КЛЮЧ БІЛЯ ЧАЙНИКА. НЕ ЗВ'ЯЗУЙСЯ ЗІ МНОЮ.
ЯКЩО БУДУ ПОТРІБНА, Я В СЕСТРИ.
ВОНА ДБАЄ НЕ ЛИШЕ ПРО СЕБЕ.
Бляха!
Нехай буде світло.
Вітаю, Гавриїле.
Клас.
- Але я... - Так-так, ні-ні.
Я знаю. Ти тепер Джим.
Отримав те, що хотів?
Так. Пан Фелл дуже добрий до мене.
Правда? Дивно, насправді,
зважаючи на вашу останню зустріч.
Ти намагався його знищити.
Я цього не пам'ятаю.
Ні, Джиме?
Пан Фелл теж не пам'ятає.
Його там не було.
- Не було? - Довга історія.
Але... я був.
І я чітко пам'ятаю
вираз на твоєму обличчі, архангеле Гавриїле,
коли ти сказав моєму другу
замовкнути й здохнути!
І мені це не сподобалося.
Не думаю, що це був я.
Але мені дуже шкода.
Маю надію, зараз я не завдаю клопоту.
Тоді ще погані новини, хлопчику Джиме.
Ти змушуєш його ризикувати існуванням заради тебе.
От лихо. Мені дуже шкода.
- Я можу чимось допомогти? - Так.
Так,
вистрибни у вікно.
Гаразд.
Стій!
Злізь.
Якщо ти справді не він,
то хто ти?
Я не знаю. Я... почуваюся
як порожній дім.
- Дім? - Дім, у якому хтось жив.
Дуже довго. А тепер нікого немає.
Але дім знає, де й що було,
наче я пам'ятаю, як усе починалося.
Ти прийшов сюди і сказав,
що з тобою хочуть зробити щось жахливе.
Тоді ти пам'ятав, тож пригадай зараз.
Пригадувати боляче.
Моя голова для цього не призначена.
Я знаю. Зроби це все одно!
Це не... У мене немає спогадів.
А де твої спогади?
У сірниковій коробці.
Ні, я їх спершу вийняв.
- Вийняв із сірникової коробки? - Так.
Я вийняв їх і поклав у коробку, і приніс сюди.
- І вони... - Так?
Усюди.
Що ще ти пам'ятаєш?
Якщо це станеться знову, буде здаватися,
- що це проблема установи. - Що?
Не знаю. Я лише...
Я знаю.
Дивишся туди, де немає меблів.
Хочеш гарячого шоколаду?
ВОСКРЕСИТЕЛЬ БЕЗПЕЧНІ СІРНИКИ
То що відомо про диво?
Я у процесі підтвердження.
Але підтвердити закоханість можна лише за кілька днів.
Бо люди дивні, і так воно працює.
Я знаю. Є зачіпки щодо Гавриїла?
Так. Ну...
Його точно немає в книгарні. Це рахується за зачіпку?
- Там лише Азірафаель. - Зрадник.
Так. Він здається дуже...
Зрадливим.
І його дратівливий друг, пан Кроулі.
- Демон. - Це пояснює дратівливість.
І, звісно, його помічник.
Але я, здається, його не бачила.
Його помічник?
- У нього немає помічника. - Ні.
Перепрошую. Не знаю, чому я це сказала.
Чи є?
Ми ж зустріли...
Когось, хто любить...
- Книги? - Ні.
Це Азірафаель. Він любить книги.
Так, звісно.
- Так. - Не знаю, чи допоможе.
Але якоїсь миті пан Фелл і пан, тобто...
зрадник і демон
відлучилися на таємну розмову.
І?
- Що? - Що вони сказали?
Я не слухала.
Казали, що розмова приватна.
Дякую.
- Ти дуже люб'язний. - Не дякуй.
І я не люб'язний.
Ніхто й так не повірить.
- Що ти робиш? - Звільняю місце.
Для всього, що має статися.
Ти щось замислив, я відчуваю.
- Що ти плануєш? - Побачиш.
Побачиш? Ти хоч знаєш, як це дратує?
Так. Якщо будеш стояти тут і скиглити,
краще глянь, як там Ніна й Меґґі.
Подбай, щоб вони прийшли.
Не знаю, чому ви мене запросили, пане Фелле.
Ви торговиця з Вікбер-Стріт, пані Сандвіч.
- І стовп суспільства. - Може, й так.
У цей час багато клієнтів,
серед яких постійні.
Ваші юні пані знають, що робити.
Якщо ви так кажете.
Я ніколи не питав, що саме вони роблять?
Заробляють собі на життя.
Як каже уряд.
Він просив передати, що збори об'єднання вулиці уже починаються.
- Я не пропускаю зборів. Я буду. - Не проблема.
А стільці? Де стільці, які я приніс для зборів?
- Немає потреби. - Ні?
Довелося б їх посунути, коли почнуться танці.
Краще залишити на потім.
Танці?
«Кава або смерть». Кумедна назва для кав'ярні.
Решта були зайняті. Чого вам?
- Нагадати про... - Збори.
- Я не піду. - Доведеться.
Ні.
Моя... Моя партнерка Ліндсі написала,
і тепер вона моя колишня партнерка.
Я не хочу говорити про тупі різдвяні гірлянди,
тож піду додому, нап'юся і плакатиму в порожній квартирі.
- Не треба. - Чому ні?
Це може бути небезпечно. Щось відбувається.
Щось не так.
Зараз усе не так.
Наче хвилі, ідуть одна за одною.
Як похмілля.
- Я йду додому. - Безпечніше там.
Мій друг не дасть вас скривдити.
Хоча б раз повірте комусь.
- Ви дивний. - Ідіть!
Я божеволію.
Це Ніна, постачальниця кави для наших потреб.
Дуже приємно.
Гарний вечір для танців.
Джустін, що відбувається?
Пані Продавчине Кави, сьогодні збори
об'єднання торговців і власників крамниць Вікбер-Стріт.
Ми всі користаємося з гостинності пана Фелла.
Хочете скуштувати ці крихітні страви? Вони безкоштовні.
Ніно! Я...
Я такий радий, що ви тут.
Скоро почнуться танці.
Я знаю, що я засмучена. Чому мені не сумно?
Сьогодні ніяких сумних облич.
Я хочу бачити, як ви, молоді люди, розважаєтеся.
Танці?
Що за збори власників крамниць без танців?
Нічого не розумію. Ваш друг сказав, що я в небезпеці. Я тут,
а ви поводитеся... Я втрачаю глузд.
Ви тут,
і це головне.
Тут ви точно в безпеці.
Чудовий вечір, пані Ніно. Маю надію, ми потанцюємо,
перш ніж ці збори торговців скінчаться.
Я просто хотіла поговорити про різдвяні гірлянди.
Хто ви?
Хто вас послав?
Ви демони.
Низькосортні демони, практично прокляті.
Що ви тут робите?
Що ви всі тут робите?
Не можна просто явитися і завдавати клопоту. Є ж правила.
- Віддай нам ангела. - Нам потрібен Гавриїл!
Ви порушили порядок!
Чим саме ви займаєтеся?
Я кравчиня.
Корисна професія.
Ні, я не кравчиня. Я кравчиня.
Чорт забирай.
Кравчиня.
Словом, ви кравчиня.
Ні, я не клята кравчиня.
Я бісова кравчиня!
Чому я не можу промовити «кравчиня»?
Може, ви опишете професію?
Справді, дякую.
Коли в пана виникає бажання
ніжного дотику жінки,
він може прийти до мене
й обрати з-поміж чарівних панянок,
які охоче підлатають йому сорочку чи заштопають шкарпетки.
Чи навіть ґудзик пришиють.
За додаткову оплату.
І не всі дівчата це роблять.
Кравчиня.
- Що ти робиш? - Я ж казав.
Джейн Остін. У нас бал.
- Треба поговорити. Це важливо. - Я проводжу ділові збори.
Зараз повернуся, і оком не моргнеш. Пригощайся.
Це щось новеньке.
Це щось цілковито шалене.
Чому всі розмовляють, наче зі сторінок «Гордості й упередження»?
Мабуть, проникаються духом.
Духом чого?
Це мали бути щомісячні збори об'єднання.
Так.
Якщо ти так кажеш...
Ми танцюємо?
Так.
Ти знаєш цей танець?
Ми ж це завжди робимо, ні?
Ні. Аж ніяк.
Це якесь божевілля.
Це все вони винні.
Це вони роблять.
Я помічник продавця книг. Але це не книги.
Це невеличкі порції їжі. І я їх не продаю.
Я їх роздаю.
Тоді ми мусимо скуштувати.
Молю, розкажіть ваш секрет. Ми хочемо знати ваш секрет.
Направду вкрай рідко в нашому селищі
щастить вітати такого привабливого,
шляхетного, і якщо дозволите,
такого статурного й вродливого чоловіка.
Це? Прикольно, правда?
Я досі намагаюся зрозуміти, що воно може.
- Уночі я дізнався дещо нове в ліжку. - Отакої...
Показати вам?
- Гаразд. - Зізнаюся.
Ви нас дуже зацікавили.
Ось. Дивіться.
Злива — це одне, але бал із...
Це неправильно. Це все неправильно.
Розкажеш, поки танцюватимемо.
Ми не танцюємо.
Двері відчиняються.
Земля.
Як мило.
У них вечірка.
- Що ми робимо? - Гадки не маю.
У мене не дуже вдалий день.
Моя партнерка, Ліндсі, мене кинула.
- Через мене? - Що?
Ні. Не зовсім.
Та ніч була останньою краплею.
Це вже давно назрівало.
Не думаю, що я дуже подобалася Ліндсі.
Я знаю, що зі мною важко.
Я...
Я не боюся труднощів.
Пекло послало демонів.
Вони очікують надворі. Вимагають Гавриїла.
Тут ми в безпеці.
Теоретично ця книгарня вважається посольством.
Гадаю, краще тобі припинити цей фарс
і подумати, що нам робити.
Я не віддам їм Джима.
Люди постраждають, янголе.
Думаю, ти перебільшуєш.
Ну?
От лишенько.
«Віддайте ангола»?
Так, правопис не їхня сильна сторона. Вони мали на увазі...
Віддайте ангела.
Видайте Гавриїла, і ніхто сильно не постраждає.
І мови бути не може.
Дозвольте нагадати, що ця книгарня —
незалежне посольство,
колишній форпост Небес, і тому...
Ти вигнанець, Азірафаелю.
У тебе немає захисту.
А на моєму боці легіон демонів.
Проте я не маю наміру тебе кривдити.
Лише людей, які поруч.
Даю тобі 60 секунд, щоб видати архангела Гавриїла,
перш ніж ми почнемо вбивати людей.
Перепрошую.
П'ятдесят секунд.
Що скажеш?
Це все через мене, так?
Ці люди, вони хочуть мене, так?
Ти прийшов до мене.
Я сказав, що захищу тебе.
І я захищу.
Немає потреби. Я йду туди.
Я тут.
Той, кого ви хотіли.
Я так думаю.
Це я.
Я не знаю, що ти робиш, але ти мені заважаєш.
Негайно видайте ангела. Інакше всі в книгарні постраждають!
Я не жартую!
Привіт.
Слухайте,
очевидно, ангел Гавриїл — це я.
Але ще я Джим, скорочено від Джеймс. І ще Гавриїл.
Ти замовкнеш?
Повертайся туди негайно
й скажи цьому кретину Азірафаелю
і архизраднику Кроулі,
що якщо вони негайно не видадуть ангела Гавриїла, їм кінець.
К-І-Н-Е-Ц.
Кінець! Негайно...
Що таке?
Вони сказали мені повернутися і наказати вам видати ангела.
Аякже.
Ми зробили диво, щоб ніхто його не впізнавав.
Ніхто не знає, що це він. Ми молодці.
Перепрошую, пане Фелле.
Хто ці люди? Що відбувається?
Двадцять секунд, янголе.
Перш ніж почнемо завдавати шкоди людям.
Дуже сильної шкоди.
Вам не можна завдавати прямої шкоди людям.
- І ти це знаєш, Шакс. - Можливо.
Та можна завдати непрямої шкоди.
Ми можемо завдати їм шкоди під час бою з ангелами.
Побічні втрати серед цивільних.
То цей напад офіційно санкціонований
і відповідає правилам бою?
Так чи ні? Вам дали офіційний дозвіл напасти?
Я не дурна.
У мене є дозвіл.
Стандартні правила бою. Положення 112, пункт 3.
«Цивільним слід дати достатньо часу покинути територію».
Азірафаель може подати скаргу
до Темної ради герцогств Пекла,
але доведеться відкласти напад до відповіді. Може, на кілька тижнів.
У вас можуть бути великі проблеми.
Тоді виведіть звідси людей.
Звісно.
Я вигадав правило. Вони дурні й не перевірять.
Я виведу звідси людей, а тоді повернуся. Я тебе не кину.
- Я знаю. Але в мене пропозиція... - Я пішов.
Я вас виведу звідси. Робіть те, що я скажу.
- І ніхто не постраждає. - Не знаю, що тут таке.
Але я з цим розберуся.
- Перепрошую. - Може бути боляче.
Шановна.
Не знаю, чому ви вирішили, що можете переривати збори
об'єднання торговців Вікбер-Стріт.
Танці.
Це не збори. Ви танцювали.
Ви не маєте права заважати цим людям.
Я викликаю служби екстреного реагування.
Кроулі, де межа цього закладу?
Дверна рама, не можна перетинати.
Так не можна робити!
Ми щойно зробили. Побічні цивільні втрати.
Виведи решту негайно. Інакше ми будемо витягувати по одному.
Так.
Я не розумію. Що відбувається?
Це трохи складно.
Але буде краще, якщо ви це забудете.
І робіть так, як скаже пан Кроулі.
Ви намагаєтеся мене загіпнотизувати?
- Ви щось робите. - Я намагаюся врятувати вас.
Усі шикуйтеся. По двоє.
Пані Сандвіч попереду зі мною. Ніно, Меґґі, ви позаду.
- Ходімо. - Я не залишу його
наодинці із цим.
Коли я скажу ідіть, ідіть.
Не дивіться їм в очі. Ідіть за мною. Ніно, ти йдеш?
Ні.
Залишаєшся, щоб померти хороброю смертю? Молодець.
Так. Рятуймо життя. Ви зі мною?
- Хоч на край світу. - Аякже.
Ходімо.
- Із річницею, коханий. - Із річницею.
Я принесла твою пошту.
- Навіщо? - Забагато назбиралося.
Притримай поки. Невдалий час.
Опустіть голову. Не дивіться.
- Його забрали. - З ним усе добре?
Сумніваюся. Вийдемо назовні й побачимо.
Не зупиняйтеся.
Я офіційно оголошую збори
власників крамниць Вікбер-Стріт закритими.
Раджу вам негайно бігти до своїх крамниць
і забути якомога більше із цього.
Ну ж бо.
Ви хороший чоловік.
Власне, ні... Ні те, ні інше.
Але дякую.
- Чому ви не пішли? - Що відбувається?
- Ви в небезпеці. - Це якесь безглуздя.
У вас проблеми. Ми не кинемо вас самого.
Ми не в небезпеці. Кроулі повернеться за мить. У нього буде план.
Подбайте про себе. Складіть свій план.
Я дбаю. Але коли він мене рятує, він такий щасливий.
Офіцере, хочу повідомити про злочин.
Ви помилилися...
- Ви не офіцер із правоохоронних органів? - Очевидно...
Тоді ви можете арештувати тих, хто вчинив злочин.
- Так, але... - Добре, заарештуйте мене.
- Що? - Повторюю.
Одягніть наручники, я піду тихо.
Це трохи складно, але я не зовсім Інспектор Констебль,
людський офіцер.
Я знаю, що ти янгол. Тому здаюся.
Я демон і повідомляю про злочин проти Небес.
Наказую заарештувати мене. У нас обмаль часу.
Але як я...
Скажи: «Вас заарештовано, бла-бла».
- «Бла-бла». - Ти мене заарештувала.
- Правда? - Так. Ти сказала: «Бла-бла».
Усе гаразд, офіцере. Я піду тихо.
Куди?
На Небеса.
Авжеж.
Двері відчиняються.
Ти ж мене не дуриш?
Ти мене заарештовуєш, навіщо мені тебе дурити?
Зачини двері.
Двері зачиняються.
Підіймаємося.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин
Творчий керівник Владислава Бурмістрова