ALDRIGRIKET
Mitt land låg fredligt och orört tills för flera årtionden sedan.
Iskejsaren kom med makt och falskspel och förstörde mitt folk.
Nu finns ingen som kan trotsa honom
men en dag ska någon stå emot honom.
Jag tror fortfarande på hjältar.
Mår alla bra?
-Som strumpor i torktumlaren. -Jag tror jag svalde mina tänder.
-Jag gillar inte det här riket hittills. -Inte...jag heller.
Vi är inte kvar på kartan. Okänd plats.
Vi klarade det.
Enligt mästare Wu är det svåra inte att komma hit,
utan att komma hem. Var är resandeteet?
Bra. Vi får bara inte...
Vad var det?
Å nej!
-Va? Vad är det? -Nej, kom inte...
Vi måste härifrån. Nu!
-Cole! -Hallå!
Ta min hand. Kom!
Sämsta parkeringsplatsen någonsin.
-Jag trodde... Å nej! -Vad är det?
Resandeteet är borta!
Ja men vad bra! Helt fantastiskt!
Vi är fast på ett berg i en snöstorm utan fordon och kan inte komma hem.
-Hur kunde du tappa det? -Vi höll ju på att falla!
Killar, det här hjälper inte!
Nya, har du nåt på sändaren?
-Ingenting. Ingen täckning. -Självklart inte. Det vore ju för lätt.
-Vad ska vi göra? -Vi måste komma ned innan vi fryser ihjäl.
Äntligen!
Jag fryser så.
Om jag hade mina krafter kunde jag fixa en eld åt oss.
Det är inte ditt fel.
Spring!
Lloyd!
-Varför anfaller de inte? -Jag vet inte. Det är bra otäckt.
Fort, innan de kommer tillbaka.
Vad har hänt med dem?
Jag hör hjärtslag.
De verkar ha blivit frusna.
Vad har frusit dem?
Lloyd! Jag har lite täckning här.
-Från skeppet. -Var?
Däråt. Österut.
Men människorna, då? Vi kan inte lämna dem här. De lever ju!
Vi kan inte hjälpa dem. Vi vet inte vad som har hänt.
Vi måste fortsätta innan mörkret. Vi får komma tillbaka och hjälpa dem.
Täckningen är svag. Det måste vara någon typ av störningar.
-Kanske kylan. -Eller skeppets sändare...
-Härligt. -Det här är tröttsamt.
Jag vill inte springa mer. Vad säger ni?
Här kommer de!
Visa dem!
-Nya, använd din styrka. -Jag försöker. Inget händer.
-Det är ju vatten överallt! -Men det är fruset!
Kom och värm er.
-Tack. -Tack.
Vad skönt!
-Vem är du? Var är vi? -Det här är mitt hem.
Jag heter Sorla, och vi är folket vid Storsjön.
Vilka är ni? Var kommer ni från?
-Långtifrån. -Bortom skogen?
-Bortom bergen? -Ja.
Vi kommer från en plats som heter Ninjago.
Vi letar efter vår vän Zane.
Här har ingen varit på många år. Vi är den sista stammen på isen.
De andra flydde söderut. Snart ska vi också åka.
Kylan är för svår och isen för tjock.
Men Sorla kanske kan hjälpa er. Se här. Kom.
Se in i härden.
-Säg er väns namn igen. -Zane.
-Och platsen han kom från? -Ninjago.
Visa oss, jordens andar, sjöns andar...
Visa oss vad som skett med Zane från Ninjago.
-Kejsaren! -Isslottet!
Jag...
Jag beklagar sorgen.
-Vad menar du? -Ni kan inte rädda er vän.
Han är tillfångatagen av Iskejsaren. Han har styrt vårt rike i årtionden.
Han krossar alla som trotsar honom.
Hans Isslott står på andra sidan bergen.
Det är en hemsk plats där isen är korrupt.
En plats vi aldrig besöker.
Är Zane där? I det där Isslottet?
-Kan du visa oss vägen dit? -Ni får inte gå. Det är för kallt.
Isen där är ondsint.
Mörk is!
Ingen går dit, utom kejsaren och snöstormssamurajerna.
De är omänskliga.
Bara dårar beger sig dit.
Er vän är borta.
Nej, det vägrar jag att tro. Zane är stark, jag känner honom.
Han skulle inte svika oss. Vi sviker inte honom.
Så det så.
-Du ska nog få se på dårskap. -Ninjor ger aldrig upp.
-Talar ni alla för en? -Ja, det gör vi.
Er vän har stor tur.
Men jag varnar er.
Kejsarens general Vex ser mycket. Den mörka isen tjänar honom.
Om han ser er här kommer han att varna kejsaren.
-Vex? -Då skickar han samurajen.
De känner inget, och fruktar inget. De kommer efter er.
Store kejsare.
Varför stör du mina tankar?
Jag har en varning, store kejsare.
Främlingar från ett avlägset rike är här för att utmana er.
De söker kanske efter fången och vill trotsa ert styre.
De måste...
...straffas.
De måste förgöras.
Visa dem er makt.
Visa vad som händer när man vågar trotsa kejsaren.
Skicka ut issamurajerna.
Beordra dem att förgöra främlingarna.
Och alla som hjälper dem.
Ja.
Och alla som hjälper dem.
Din önskan är min lag.
Undertexter: Sara Palmer