ILDMESTEREN
-Tror du de liker fisk? -Hvem?
De fremmede fra Nimblago.
Alle liker fisk, og de er fra Ningabo.
-Det var ikke det de sa. -Hvem tror du hører best av oss to?
Hører du det?
-Issamuraier på vei hit. -Vi må advare de andre!
Vennen deres er fanget her, i iskeiserens slott.
Det er bare to fjelloverganger. Denne er tryggest.
-En fjellovergang? -Den kalles "Mala Wujira".
-Mala Wujira? -Wujiras vrede.
Men vær forsiktige.
Dere kan ikke lage en lyd der. Dere kan ikke snakke eller hviske.
Selv skrittene deres må være som en lett bris.
Hvorfor det?
Om dere lager en lyd, blir dere angrepet av Wujira.
Ok, men hva er det?
Flott. Da prøver vi å være stille.
-Hvordan går det? -Ingenting. Så rart.
Signalet faller ut og inn.
-Kanskje kulden forstyrrer? -Den burde ikke det.
Signalet er svakt, men den har nytt batteri.
Det gir ikke mening.
Har dere prøvd disse? Dere må prøve.
Man kan gå oppå snøen!
-Det er poenget. -Hva blir det neste de lager?
Advarsel! De kommer!
Issamuraier på vandring!
-Vi så dem i fjellovergangen. -Jeg hørte dem først.
-Boma hører ikke... -Ikke begynn.
Boma! Uthaug! Er dere sikre?
Så dere dem?
Samle de eldste. Vi har ingen tid å miste.
Hva gjør vi?
Overgangen er et par timer unna.
Vi må gjemme oss.
Vi må forlate landsbyen.
Og forlate ilden?
Er du gal?
Har vi noe valg?
La oss gjemme oss hos formlingene.
Jeg drar ikke dit etter det som skjedde. Stedet er forbannet.
Vi kan ikke forlate ilden.
Ild er liv.
Vi må beskytte den.
Kan dere ikke bare tenne en ny?
Med fyrstikker eller noe?
De er nye i dette riket.
De vet ikke.
Vintrene har blitt for kalde.
Det er umulig å tenne en ny ild.
Vi har holdt denne gående ved å ha på ved morgen og kveld.
Den har brent i flere tiår.
-Unnskyld. Det visste jeg ikke. -Ild er liv.
Om den dør, dør vi også.
Kan vi flytte på den med fakler?
Det er for risikabelt.
Ildstedet er folkets hjerte.
Den holder mørket unna og gir oss håp.
Om ilden slokner, slokner håpet.
Nei.
Vi må beskytte den.
Vi må kjempe.
Da kjemper vi med dere.
-Jeg kan ikke tro det. -Gå!
Gjør dere klare!
Ikke vær redd, Kai.
Det går bra.
Jeg skulle ønske jeg hadde krefter. Jeg var ildmesteren.
Jeg kunne tent en ny ild.
Og nå er det ikke mulig?
Nei, en slangekvinne tok kreftene mine.
Ikke vær redd.
Krefter kommer fra innsiden.
Slik som mot.
Noen ganger svekkes den, noen ganger øker den,
men den kan aldri stjeles.
Den er nok borte.
Det som finnes på innsiden, vil komme tilbake.
Gi det litt tid.
Se opp!
De er her.
Nå skjer det.
Det er så mange.
Vi kan slå dem.
-Bare gi alt! -Alt hva? Gi dem hva?
Som i "alt vi har".
Bråk. Spetakkel.
-Jeg forstår ikke. -Glem det. Bare følg meg.
Er de laget av is?
Noen av dem er frosne krigere, andre er bare is.
Hva med dem?
Bare is.
-Så du det? -Jeg så det.
Isen kontrollerte ham.
Kai!
Ikke prøv å stå imot iskeiseren!
Adlyd eller dø!
Hei, Lloyd.
Se opp.
Det er slutt. Dere har tapt.
Dere beskyttet de nye. Dere skulle ikke gått imot iskeiseren.
Han er på vei mot ilden!
Stopp ham!
Nei!
Dere har vunnet slaget, men uten ild har dere tapt krigen.
Trekk tilbake!
Jeg fryser, mamma.
Unnskyld.
Det er ikke din feil.
-Jeg skulle ønske jeg kunne gjøre noe. -Du har gjort alt du kan.
Har du ikke det?
Ildskaper.
Ildskaper!
-Jeg greide det. -Det gjorde du virkelig.
Bare hør på dem.
Ildskaper!
Tekst: Trine Friis