POSLEDNÍ Z FORMLINGŮ
Můj příběh začal dávno.
Ještě před dlouhou zimou.
V době, kdy se naše země zelenala.
Předtím...
než jsem vše ztratila.
Žili jsme a pracovali šťastně spolu v lesích.
Byli jsme Formlingové, žili jsme v míru.
Večer jsme se vraceli do naší vesnice.
Bylo to krásné místo, postavené hluboko v lese.
Byl to můj domov.
Já s bratrem jsme byli malí a ještě jsme neměli zvířecí podoby.
A i když jsem si s ním promluvila, byla jsem nervózní.
O co jde? Pořád jsi nervózní?
Ne.
Vidím ti to na očích.
Nemůžu si pomoct.
Co když se něco nepovede a já nenajdu své zvíře?
Volba je za týden. Co když nebudu připravená?
Jsi připravená.
Ti s čistým srdcem své zvíře najdou.
Všichni ne.
To bylo dávno a stalo se to jen jednou.
Věř mi, oba svá zvířata nalezneme.
A celé dny a noci spolu budeme běhat po lese. Uvidíš.
Uběhl týden a moje úzkost nezmizela.
Je čas na další Volbu.
Na brutální, barbarskou tradici.
A co bude s těmito nevinnými dětmi,
pokud k nim jejich zvíře nepřijde?
Vyhostíte je?
Jako mne?
Nevyhostili jsme tě, Vexi.
Tvé vyhnanství byla tvá volba.
To jsou lži.
Když jsem nenalezl své zvíře, obrátili jste se proti mně.
Vy všichni.
Vysmívali jste se mi za mými zády, šuškali jste si.
Ubohý Vex.
Ostuda Vex.
Neměňavec Vex.
Mluví z tebe tvůj strach.
Nevěříš světu, Vexi.
Vidíš to nejhorší, i když neexistuje.
Léta jsem přemítal o vaší zradě.
Léta rozhořčení, sám v divočině,
až mi došlo,
že je načase, aby vaše síla zmizela.
Na svých cestách jsem objevil sílu,
která schopnosti Formlingů oslabuje.
Sílu živlů.
Buď se mi pokloňte dobrovolně teď,
nebo nedobrovolně, až se vrátím s posilou
V každém případě budete pod mojí nadvládou.
Volba je na vás.
Jsi blázen, Vexi
a tvým hrozbám se nepodřídíme.
Budete litovat.
Vex se vrátil do lesů, odkud přišel.
A Volba pokračovala.
Ale já byla nesvá.
S Kataru jsme se vypravili do divočiny, nejistí, kam nás cesta zavede
a obávali se, že Vexův návrat je špatné znamení.
Volba musí být v tichosti.
Takže jsme nemluvili.
Čekali jsme a čekali.
Nevěděli jsme na co.
Na znamení, na vizi...
Na něco, co by nám ukázalo naše zvířata.
Každý den jsme putovali dál do neznámých míst.
A čím dál jsme cestovali,
tím víc jsem se bála, že své zvíře nikdy nenajdu.
Že budu naštvaná a zahořklá jako Neměňavec Vex.
Ale pak konečně...
Akito.
Kataru.
Akito.
Dokázali jsme to. Našli jsme naše zvířata. Říkal jsem ti to.
Měla jsem tušit, že budeš medvěd.
Sedí to k tobě.
Protože jsem silný?
Protože jsi hlasitý, pořád hladový a půl roku prospíš.
Podívejme na tebe. Vlk.
Mazaný a bystrý.
S velkými zuby.
Tak pojď. Na co čekáme?
Zkus se mnou držet krok!
Těším se, až se vrátíme a všem to ukážeme.
Jdi napřed. Ještě se chci proběhnout.
Máš v sobě vlčí neklid.
Brzy na viděnou.
Ne!
Kataru!
Kataru! Utíkej!
Prosím.
Ne. Kataru.
Kataru!
Opustila jsem vesnici a nikdy se nevrátila.
Nevrátím se,
dokud nestanou Vex a jeho pán, ledový císař,
před soudem.
To jsem nevěděl.
Teď to víš.
Ledový císař zajal mého přítele Zanea.
Jdu si pro něj.
Což znamená,
že máme stejný cíl.
Nemáme.
Ty zachraňuješ přítele.
Já chci pomstu.
Překlad titulků: Kristýna Doležalová