Dette er fakta:
I februar 1969 dro ni russere ut på en tur i Uralfjellene.
To uker senere ble de alle funnet døde.
Hendelsen er kjent som "Ulykken ved Djatlov-passet".
- Jeg filmer. - Jeg heter Holly King.
Jeg studerer psykologi ved universitetet i Oregon.
I 2008 så jeg et program om 30 forskere-
- som hadde samlet seg på et avsidesliggende sted i Uralfjellene.
De ville løse et mysterium som hadde forbløffet verden i 50 år.
Det kalles ulykken ved Djatlov-passet, oppkalt etter lederen Igor Djatlov.
Forskerne mislykkes, men jeg ble grepet av historien.
Utrolig nok tok favorittlæreren min opp ulykken i klassen en dag.
Jeg nevnte det til Jensen, som syntes vi burde lage en film.
Vi søkte om støtte, og fikk det!
Ok... Fortell hva som skjedde.
Jeg hørte om ulykken gjennom en bok av journalisten Jurij Jarovoj.
De drepte ham.
"Den russiske forfatteren Jurij Jarovoj døde i en bilulykke i 1980."
Det spiller ingen rolle at han skrev boken som fiksjon.
Jeg begynte å bruke ulykken som en øvingsoppgave.
Vi vet nemlig så mye om hva som skjedde ved Djatlov-passet, -
- men allikevel er det et stort mysterium.
Hvilke forklaringer har du hørt?
Den vanligste forklaringen er "forvirring pga. hypotermi".
"Forvirring pga. hypotermi" er det alle sier.
Min favoritt i denne sammenhengen er "paradoksal avkledning".
Om man kjøles ned, kan man bli forvirret og tro at man er for varm.
Gi deg. Det er snakk om ni erfarne turgåere.
Skulle alle ha blitt kraftig nedkjølt samtidig, på samme natt?
De hadde alt vært ute i tre dager.
En annen forklaring er et snøskred.
Det er enda dummere enn paradoksal avkledning.
De holdt seg unna teltplassen i tre timer uten sko.
Sannheten er at det finnes flere forklaringer.
De fleste vil legge sine egne redsler i mysteriet.
Men jeg vil se mer enn en forklaring.
Studentene skal leve seg inn i situasjonen og forstå handlingene.
Det er svaret jeg er ute etter, selv om de ikke vil finne det.
- Hva mener du? - Det finnes ingen sannhet.
Først skal vi reise fra Oregon til Tsjeljabinsk i Russland.
Du vil vel ikke bruke en sånn dum rød linje?
Jeg tok feil.
Målet vårt er Kholat Sikhja, som betyr De dødes fjell.
Alvorlig talt.
Det har fått dette navnet på grunn av alle dødsfallene og forsvinningene.
Vi fant en lydtekniker, Denise Evers.
Hun var den eneste som oppfylte de fysiske kravene.
- Det er mange tynne menn innen lyd. - Det er ikke noe galt med tynne menn.
Beklager...
Så fant vi to guider.
Andy Thatcher, leder for Northwest Trail Association.
Jeg har besteget de fleste fjellene i USA, og jeg har gått A.T.
- Hva? - Appalachian Trail. Tok hele sommeren.
- Så du fikser det her? - Ja.
- Hvorfor vil du gjøre det? - Det er på tide med en ny utfordring.
- Er du redd? - Nei.
Vi skal gjenskape en reise der ni personer døde.
Ja, men det var for 50 år siden. Om det var Snømannen, er han død nå.
- Og du er? - Dette er JP Hauser.
- Er du klar for dette? - Han har klatret i Himalaya.
- Har du? - Ja, jeg tok fri en periode.
- En lang periode. - Tøft!
Heter du "Hauser", som bygningen vi står foran?
Ja. Jeg må til filosofitimen. Vi ses.
Da teamet var klart, satte vi i gang.
Vi studerte kart, kjøpte utstyr og proviant, og vi trente.
Vi var alle spente på å komme i gang.
- Jeg hater de jævla trugene. - Men du ser så kul ut i dem.
Dere begynner å få teken på det!
Nesten like mye som jeg hater ham...
Nå er det 25. januar.
På tide å dra.
Letingen fortsetter etter de fem studentene som forsvant forrige måned.
For tre dager siden ble det funnet ting som tilhørte studentene, -
- blant annet telt og ryggsekker.
Vår russiske kollega Ivan Kudratsjev fra nyhetskanalen 24 har mer.
God kveld. Dette er nyhetskanalen 24, med meg Ivan Kudratsjev.
Vi fortsetter å rapportere om den siste tidens store hendelse.
De fem amerikanske dokumentar- skapernes mystiske forsvinnelse.
Gruppen gikk i Igor Djatlov-gruppens fotspor, -
- gruppen som i 1959 døde under mystiske omstendigheter.
Ekspertene har flere teorier om forsvinningene.
Været kan være farlig her.
Det kan bli minus 50 grader og blåse kraftig.
Ved toppen kommer vinden fra øst, og lenger nede fra vest, -
- så det er lett å gå i feil retning.
Vi vet ikke om gruppen var forberedt på værforholdene i Nord-Russland.
Jeg tror de kom i kontakt med et romskip fra verdensrommet.
De siste årene har det skjedd interessante ting i dette området.
Jo mer jeg studerer dette, desto mer mystisk blir det.
Det fins mange uforklarlige mysterier i dette området.
Og det er forståelig med tanke på at mange der har sett ufo-er.
Selv i dag får vi rapporter om fotavtrykk fra Snømannen.
Et lokalt folk, som kalles mansi, har sine egne teorier.
En av de eldre husker uforklarlige lyder og ildkuler-
- i tiden før Djatlov-gruppen forsvant.
Man tror at to verdener kolliderer på dette stedet.
At det er en plass der man kan bevege seg mellom to verdener.
Mellom vår verden og åndeverdenen.
Vi fortsetter å følge undersøkelsene om hvordan dette kan ha skjedd.
Fem amerikanske personer har altså forsvunnet-
- i det samme området der gruppen ledet av Igor Djatlov forsvant i 1959.
Takk, Ivan!
Studentene gikk altså i Igor Djatlov-gruppens ulykkelige fotspor.
Den mest lovende ledetråden er et videokamera.
Allmennheten fikk først ikke tilgang til opplysningene, -
- men i dag fikk en gruppe hackere tak i videoen og la den på nettet.
Jeg åpnet døren og ble oppslukt av mørket, som i drømmen min.
Beklager... Vi vil aldri komme herfra.
En måned tidligere
Nå har vi landet i Russland og skal reise til Uralfjellene og byen Ivdel.
- Fin tatovering! Har du en til? - Nei, den gjorde vondt nok.
- Har du noen flere du vil vise oss? - Glem det! Fortell om telefonen.
Ok, den har et GPS-system.
Selv når telefonen ikke har dekning, kan den navigere overalt i verden.
Du vet jeg ikke tok med noe væske. Ikke gjør dette nå.
- Snakker du til kameraet? - Jeg snakker til Lucille.
- Enkelte blir knyttet til kameraene. - Ikke hør på dem, kjære.
- Takk skal du ha. - Takk.
Spasibo!
Hvorfor vil dere alle ta på dere en ryggsekk og gå tur i en uke?
Det er en prøve. Mennesket mot naturen.
Folk har klart seg ute i tusenvis av år, og jeg kan også gjøre det.
- Du har selvtillit. - Det må man ha om man vil tilbake.
Og du, JP?
Man lever bare én gang. Jeg vil se og gjøre så mye som mulig.
Med den ryggsekken kan jeg klare meg i flere år. Hvor mange kan si det?
- Håper vi ikke trenger å teste det. - Det vet man aldri.
- Hils hjem fra Ivdel! - Hei!
Vi skal intervjue en mann som heter Pjotr Karov.
Han var en del av Djatlov-gruppen, men ble syk og måtte dra hjem.
Etterpå fikk han et sammenbrudd, og har bodd på sykehuset siden.
- Nei! - Ikke rør kameraet!
Ikke film!
- Dere må dra nå! - Den kalde krigen er over!
- Hvorfor får vi ikke intervjue Karov? - Han er død.
- Hvordan døde han? - Gå!
- Han var hyggelig... - Se i vinduet, Holly!
Er det ham? Jeg forstår ikke!
- Så dere det? - Hva sto det?
Så dere det?
Jeg tror det var Karov i vinduet. Jeg vil vite hva som sto på lappen.
Men siden vi ikke får treffe ham, skal vi nå komme oss til Vizjaj.
Jeg vet ikke om det var lurt å sende Jensen som vårt sendebud.
Jeg traff noen som sa at folk fra Vizjaj holder til i en bar her nede.
- Vi kan kanskje få skyss. - Jeg går gjerne til en bar.
- Vi må ha gått feil. - Nei, den skal være her.
- Der ser du! Jensen: 1, Andy: 0. - Du får kanskje med deg ei tispe hjem.
- For et sentrum! - Man kan ikke kjøre i fylla her.
- Vi må ta et bilde! - Kameraet mitt har en timer.
Bare om vi får gjøre gjengtegn.
- Da starter vi. - Ost!
Hei.
- Snakker du engelsk? - Selvfølgelig.
- Noe å drikke? - Ja, takk.
Vi er unge utlendinger, og vi vil gjerne ha noe å drikke.
- Hvor skal dere? - Vizjaj.
- Hvordan går det med drinken? - Hvorfor skal dere til Vizjaj?
Vi lager en dokumentar om ulykken ved Djatlov-passet.
Jaså? Da må dere prøve det her...
- Se her. - Hva er det?
- Kom til meg! - Den som går ut med meg, får fordeler.
- Lurer på om vi får hver vår sigarett? - Det er nok av dem her.
En flaske uten etikett...
- Kjenner dere lukten? - Ja, det stinker.
- Kanskje ikke så mye... - Jo, bare hell på.
- Ok, skal jeg dele dem ut? - Vent.
- Hva gjør han? - Oi!
- Dette kan gå ille. - Det føles som college igjen.
- Her får du, Holly. - Kom til meg.
- Skål for suksess. - Nazdorovje!
Jeg vet ingenting om Russlands kultur eller kvinner, men kan te meg i en bar.
Skål!
- Herregud, det var sterkt. - Er dere pyser?
- Hva er det? - Samogon.
- Det betyr hjemmebrent. - Hvorfor drikker vi det?
De drakk det samme før de dro herfra.
- Hvem da? - Djatlov-gruppen drakk det samme.
- Gi deg, det er ikke morsomt! - Det er vel ikke et dårlig tegn?
Vi tar en omgang til.
- Skal dere lage film? - Ja.
- Og dere vil til Vizjaj? - Vet du hvordan vi kommer oss dit?
- Jeg kan kjøre dere. - Er det sant?
- Skal vi dra i morgen? - Perfekt!
- Får du plass til alle? - Ikke noe problem.
Jeg sa det ville ordne seg. Et glass til denne mannen, takk.
- Takk skal du ha! - Ikke noe problem. Jeg er Sergej.
Det var jo ikke så ille...
- Hvem lot Jensen ta seg av transporten? - Vi har iallfall damene.
- Hvor langt er det? - Ca. 65 kilometer.
Vi har iallfall nok poteter.
- Kom, Denise. - Øyelokkene mine har frosset fast.
- Hva skal jeg gjøre? - Sitt stille.
- Få se... - Au!
Bare ett til.
- Sånn. Er det bedre? - Ja, takk.
Er det kaldt? Det føles litt kaldt.
Kom hit, din jævel! Du kan ikke holde på sånn.
- Tusen dollar om du slikker metallet. - Du får én dollar om du suger JP.
- Sergej skal besøke tanten sin. - Så spennende.
Hun var en av de første på plass etter ulykken ved passet.
- Ja, vil dere snakke med henne? - Ja!
- Da er jeg med i filmen? - Absolutt.
- Snakker hun engelsk? - Bedre enn jeg.
Kan du oversette noe for meg? Ta kameraet.
Kom, så går vi og møter tanten hans.
- Hva heter hun? - Alya. Hun var lærer.
- Hva er det? - Lappen som Karov holdt opp.
- Sånn? - Ja.
Hva betyr det?
"Hold dere unna."
Fortell...
Broren min, Vallik, Sergejs far, fant det første liket.
Jeg husker fremdeles hvordan han skrek da han snudde henne.
Fortsett...
Rett etter fant vi de andre.
En sti... En sti med lik.
Vi fant to lik som førte til et tre der de hadde tent bål.
Der fant vi to til, og senere fant vi fire i kløften.
Vi var så triste.
Men vi ble ikke forbauset da vi forsto at ingen hadde overlevd.
Alt var så merkelig.
Jeg følte at alle var nervøse.
Jeg ble også nervøs.
Det var noe som ikke stemte.
Jeg gikk derfra, jeg ville bare komme derfra.
Men da oppdaget jeg to andre lik på nordsiden.
Det var noe som ikke stemte med dem. De så enda mer merkelige ut.
Og noe lå ved siden av dem.
En maskin...
- Det var så merkelig... - Vi bryter der.
- Så dere fant elleve lik? - Ja.
Er du sikker?
Jeg vet hva jeg så, unge dame. Jeg vil aldri glemme det.
Men rapporten og bildene fra plassen viser at det bare var ni lik.
Rapporten?
Tror du på det som alle sier, eller tror du på dine egne øyne?
- Jeg kjører dere til stien. - Takk skal du ha, Sergej!
Jeg sa jo at det må ha med romvesen å gjøre.
Og militæret? Du sa at de eksperimenterte der på den tiden.
- Nei, det er nok romvesen. - Det er mye mer troverdig...
- Hva synes du om Jensens teori, Andy? - Den er dum.
Den sterke, stille typen...
- Jeg tror ikke Andy støtter teorien. - Og så?
- Film fjellet istedenfor meg. - Du er mye mer interessant, JP.
- Andy, Denise tar ikke blikket fra deg. - Ja, slikt skjer ofte.
- Herregud... - Idiot.
- Er det like fint som dere håpet? - Ja!
- JP, er du målløs? - Hva mener du?
- Vi har nådd Kholat Sikhja. - Ja, akkurat.
De dødes fjell.
Herregud...
Som dere ser, kan været forandre seg raskt.
Trugen igjen...
For noe dritt...
Jeg vil ikke dø her...
- Kom nå, Jensen! - Bare ett bilde til!
Dette er så tøft!
Mr Hauser, fortell om hvordan man lager mat i villmarken.
Det må være enkelt og lett.
Og derfor...
Jeg presenterer... tørket chili. Det er utsøkt.
Du vet vel at jeg er vegetarianer?
- Mener du det? - Ja...
Bra jeg har makaroni og ost, da.
- Vi må bare koke vann. - Men du bruker snø.
Så lenge vi koker snøen, dør alle bakterier.
- Det lukter deilig! Du er konge, JP. - Du bør nok vente...
...så du ikke brenner deg.
- Hvorfor ga du meg det? - Du er så dum.
- Jeg smaker ingenting. - Men jeg har en overraskelse.
- Sjokolade? - Har du hatt den hele tiden?
Jeg kan sove overalt.
- Jeg har en overraskelse til Denise. - Hva da?
Jeg lagde den da jeg hogget ved.
- Takk... - Rette størrelse.
- Hva skal jeg gjøre med den? - Jeg kan vise deg det.
- Hvor mange netter har vi med dem? - To.
Det ser godt ut.
- Hvordan smaker maten? - Bra.
- Vil du smake? - Nei, takk.
Jensen, vis meg dine vakre øyne.
- Sexy! - Er det?
Hva synes du om din første filminnspilling?
- Er dette en filminnspilling? - Ja, av høyeste kvalitet.
- Det er moro. Og du? - Bra. Jeg kunne gå i søvne.
Kom til meg, fjell!
- Du kan lede ekspedisjonen i morgen. - Vi lar Andy lede.
- Ja, det er nok smart. - Jeg liker hans selvtillit.
- Er det alt du liker? - Jeg hørte ikke det.
Du vil ikke vite hva han sa.
- Er det ikke vakkert? - Hva?
Nordlyset.
Ja... Kjempefint...
- Hvordan er det med tungen? - Bra.
Om du ikke er interessert i nordlyset, så er Denises telt der borte.
Tro det eller ei, men jeg fantaserer ikke om Denise.
Hva holder du på med, da?
Uken før ulykken rapporterte seks vitner et oransje lys på himmelen.
- Romvesen? - Ja, det tror de fleste.
Den offisielle forklaringen var "uvanlige atmosfæriske forhold".
- "Månelys gjennom skyene..." - Men du tror ikke på det?
Dere burde få dere litt søvn. Hvis vi starter tidlig, når vi fram i morgen.
- En stor dag... - Ok, jeg kommer snart.
Hva var det? Den lyden?
Glem det...
- Opp med deg, Holly! Noen har vært her. - Det er bare Jensen som tuller.
- Nå filmer jeg. - Jeg liker ikke det her.
Om noen vil oss noe, så hadde det hendt i går.
Jeg vet det er merkelig, men derfor må vi filme det.
Ok...
Kan dere gjøre det senere? Takk!
Idiot.
Da vi våknet i morges, fant vi fotavtrykk rundt teltene.
Se hvor stort det er. Og det andre er enda større.
- De må komme fra to personer. - Personer?
- Det var ikke en yeti. - Hva skulle det ellers være?
En bjørn eller en hvit tiger.
- En hvit tiger? - De er faktisk utdødd.
Det blir verre. Om man går her, må man ha spesielle støvler.
Man trenger et godt grep, så de må ha brodder eller grove spor.
De som var her var barbent. Andy sier at tærne forfryser på ti minutter her.
- Noe som forklarer yetien. - Det fins ingen yeti!
Kameraet ruller.
Ingen avtrykk fører til eller bort fra teltet.
De kom fra ingensteds, gikk rundt barbent og forsvant.
- Kan yeti fly? - Kan vi gå nå?
- Andy, fins det tigrer her? - Nei, det gjør det ikke.
- Må vi gå over fjellet? - Nei.
- Har alle det bra? - Vi har det bra.
- Det virker ikke sånn. - Dere tuller med oss.
- Tror dere at vi tuller med dere? - Nei, vi tror Snømannen hilste på.
- Hvordan kunne vi fake det? - Går det ikke an å gjøre det?
- Amatør... - Han har rett, Holly.
Det er ok å tulle litt, men her ute bør man ikke skremme noen.
Du vet ingenting.
Vi er alle litt spent, som dere forstår.
Hører du det, Holly?
Vi prøver å lokalisere den merkelige lyden.
Ingen av oss kan forklare hva det var. Og nå finner vi de her.
Ingen spor fører inn eller ut, akkurat som ved teltplassen.
Kom hit, Holly! Flere fotavtrykk!
- Hva er det? - En værstasjon.
- Propellen på toppen måler vindstyrken. - Ikke nå lenger.
- Hva gjør du? - Se på fotavtrykkene.
De som sto bak lyden, var her. Jeg vil vite hvorfor.
Hva ser du?
Hva i...
- Gikk det bra? - Ja.
Vent, Holly... Var det en tunge?
- Ja, det så ut som en tunge. - Vi bør stikke herfra!
- Kan du bare... - Og fotavtrykkene?!
Hun tuller bare med oss for den dumme filmens skyld.
- Går det bra? - Jeg er bare litt skremt.
Det er du ikke alene om.
Jeg har hørt om et fjellpass i Kina der fugler flyr inn i fjellveggen, -
- og der folk og dyr blir gale og dør.
De blir gale på grunn av at vinden lager en lyd på fire megahertz.
- Tror du at? - Nei, det vi hørte var ikke vinden.
- Fortell hva du tenker på. - Jeg har hørt lyden før.
Herregud...
Jeg hadde en...
- Jeg hadde en dårlig trip på skolen. - På LSD? Jeg har aldri tatt det.
Det var moro i begynnelsen. Det føltes som om alle hjerneceller ble aktivert.
Men så ble det litt sprøtt... Og så hørte jeg dem.
De jaget meg og jeg løp.
Så plukket politiet meg opp mens jeg skrek om demoner.
Og nå, her ute med deg, hører jeg lyden igjen.
Da jeg var liten, drømte jeg om et sted.
Alt så akkurat ut som her, fjellet, snøen, alt.
Det føltes som om jeg ble dratt dit.
Da jeg kom fram, sto jeg foran en dør.
Jeg ville ikke åpne den, men jeg måtte, og så ble jeg oppslukt av mørket.
Jeg pleide å våkne og skrike.
Foreldrene mine tok meg med til psykolog, og jeg fikk piller.
Da jeg så programmet om forskerne, falt alt på plass.
Jeg så at det var stedet jeg hadde drømt om.
Det er derfor jeg vet at vi vil løse mysteriet om hva som skjedde.
Det er meningen at du skal være her. Du synes vel at jeg er gal?
Vi har vært sammen for lenge. Du skal jo være vår Velma.
- Scooby-Doo? - Hunden?
Velma er den smarte med kort hår og briller. Glem det...
- Om dere ikke vil ligge her, må vi gå. - Jeg vil ikke ha teltet her.
Dette fjellet er helt utrolig.
Har jeg fortalt hvor mye jeg hater disse trugene?
- Vent! - Kom igjen, din snegl!
Vi er framme!
Takk, gode Gud...
- Er du sikker? - Jeg har sett bildene så mange ganger.
Det var her det skjedde. Dette er Djatlov-passet.
- Kan du gi meg den andre? - Ok.
For 53 år siden slo ni personer opp teltene sine her og gikk og la seg.
Mellom klokken 21 og 23-
- ble de truffet av det som myndighetene kalte for "en ukjent kraft".
De rev i stykker teltet og flyktet ut i natten.
Det var minus 27 grader ute.
Du ser ut som tv-kokken, Andy.
- Hvem da? - Han homsen.
Morsomt, Jensen...
Rustem Slobodin, 23 år, døde først.
Igor Djatlov, 23 år, gruppens leder og den mest erfarne.
Det var nok hans idé å løpe til teltet.
Zinaida Kolmogrorova, 22 år. Hun var bare ett år eldre enn meg.
Hun var den som kom nærmest teltplassen før hun døde.
Hun manglet tungen og en stor del av munnhulen.
Ljudmila Dubinina, 21 år.
Nikolaj Thibeaux-Brignolles.
Aleksandr Zolotarjov. Aleksandr Kolevatov.
Dødsårsaken for alle ble satt til hypotermi.
Men Rustems og Nikolajs hodeskaller var knust.
Og Ljumila og Aleksandr Zolotarjov hadde flere brukne ribbein.
Men ingen av likene viste tegn på kamp, og ingen hadde ytre skader.
Noen, eller noe, knuste to skaller og knakk ribbein-
- uten å legge igjen spor.
Aleksandrs lik viste høye strålingsnivåer.
Hallo!
Hvor ble han utsatt for stråling, og hvorfor bare ham?
Georgij Krivonisjtenko, 24 år. Jurij Dorosjenko, 21 år.
Da de andre løp tilbake, satt de stille ved bålet og frøs i hjel.
Hva er det, Andy? Hva er i veien?
GPS-en virker ikke. Fint du kjente igjen plassen.
Tror du at det også er min skyld?
- Har du tullet med den? - Nei!
I så fall har hun ødelagt klokken min også.
Se. Det er et Suunto-kompass. Det har fungert perfekt til nå.
- Vi bør dra. - Hva? Vi har akkurat kommet hit.
Vi må ikke tilbake nå, men vi har verken GPS eller kart.
- Hva er det med kartet? - Vi burde ikke være framme ennå.
- Hva mener du? - Ifølge kartet har vi gått 22 km i dag.
Vi burde ikke ha kommet fram før til midnatt.
Vi fortsetter til kompasset fungerer. Det må være et magnetfelt her.
- Ingen vil merke forskjellen? - Men hva med filmsekvensene?
Hvem bryr seg? Vi bør gå. Om vi begynner å pakke nå...
Nei, jeg vil ikke være her heller, men vi kan ikke gå i mørket.
Det er bare én natt. Folk har klart seg lenge uten klokker og GPS.
- Det var derfor vi kom hit. - Ok. Vi lager mat.
Jeg ødelegger daten der borte. Jeg føler meg som tredje hjulet.
- Jeg vet ikke hva hun ser i ham. - I den kjekkasen?
Det er plass i teltet om du vil være med.
Det er plass til deg også. Du finner nok en fin type som Andy en dag.
- Hva gjør du? - Ingenting...
Helvete... Takk skal du ha.
Det er derfor du aldri møter noen.
Nei, jeg treffer aldri noen fordi de tror jeg er sammen med deg.
Jeg tenkte på det Ranger Rick sa om at det var et magnetfelt her.
Hva om det ikke er det?
Ok, fortell hva det er.
Dette er en geigerteller. Den registrerer radioaktiv stråling.
Som dere hører, så er det stråling her.
Det kan være uran i steinen.
Nivåene er ikke skadelige, men mye høyere enn ventet.
- Kilden ligger her borte. - Vi tar en titt.
- Her. - Vær forsiktig.
- Lucille liker ikke det her. - Vi har funnet noe.
- Ser du at isen er tynnere der? - Ja, hva betyr det?
Det ser ut som om noen har vært her de siste dagene.
- Vær forsiktig. - Ok.
Her oppe...
- Forsiktig, Holly. - Ja...
Det er ikke en stein.
- Pokker... Filmer du? - Jeg filmer.
Vær forsiktig!
- Ser du? - Ja, fortsett.
- Hva er det? - Jeg vet ikke.
- Ser du det? - Fortell meg hva du ser!
Det ser ut som en grotte, eller noe. Du må legge ned kameraet og hjelpe meg.
Det er en dør! Legg fra deg kameraet.
Vi må filme dette.
- Det er så merkelig. - Ja, det er en dør midt i fjellet.
Som man låser utenfra.
- Den er til for å stenge noe inne. - Men hva?
Holly, den russiske regjeringen har laget en dør for å stenge inne noe.
Hva pokker kom vi hit for?
Vil du ikke vite om den "ukjente kraften" er et romvesen, -
- eller Sovjets svar på Superman?
Jeg vil vite hva som skjedde her, og svaret er bak døren! Hjelp meg.
Vent...
Den flytter på seg...
Den er alt åpen, men er frosset fast.
Da må vi bare smelte isen.
- Jeg henter de andre. - Nei!
Ikke gjør det. De er alt så nervøse.
De blir bare redde, og jeg vil ikke gå herfra. Vi sier det i morgen.
Vi lar døren være, og så kommer vi tilbake i morgen.
Hei!
- Skal vi legge oss? - Ja.
- God natt. God natt, Holly. - God natt.
Hva leser du?
"Slaktehus-5."
- Liker du ikke Vonnegut? - Jo, jeg tenkte på den i går.
- Imponerende! - Slå deg ned, professor.
Jeg skal bare sette ned dette.
Det er umulig å bli varm når man hele tiden sitter på snø.
Jeg har ikke hatt følelse i rumpa siden Vizjaj.
- Fant dere noe med geigertelleren? - Nei.
Det er bra. Men jeg vet at du vil finne noe til filmen.
Vi har fremdeles tid til det.
- Ung kjærlighet... - Nei, det tror jeg ikke.
Han er en grei fyr, men ingen god kjæreste.
- Hvorfor ikke? De er søte sammen. - Han liker turligg.
- Turligg? - Ja...
Man tar med ei jente ut i villmarken. Kulden gjør at hun vil klemme.
- Så romantisk. - Det er ikke det verste.
- Har han herpes? - Nei, ikke som jeg vet om.
- Du vet kameraet på telefonen? - Filmer han det?
Ja, som et digitalt merke på sengestolpen.
- Stakkars Denise! - Det er kjørt for henne.
Hvilken metode bruker du?
Får jeg presentere min venn, oberst Whisky.
Hei, oberst.
John Patrick Hauser, prøver du å få meg full?
Jeg kan jo ikke vente på den "paradoksale avkledningen".
Godt!
- Hallo! - Hei.
- De er utrolige. - Det er bare et turligg.
- Hva? - Du har fremdeles sjansen.
Jeg vil ikke ha "restene" hans.
Du kan jo kose deg sammen med Lucille.
Om det var lovlig å gifte seg med et kamera, ville jeg gjøre det.
Men det er ikke lovlig, så vi bare jobber sammen. For det meste...
- Jeg går og legger meg. - Ok.
- God natt. - Sov godt.
- Beklager det med fotavtrykkene. - Ingen fare. Jeg hadde trodd det samme.
Vi trakk forhastede slutninger. Jeg er ikke like dum som han i teltet.
Om du vil godtgjøre meg, kan du gi meg noe varmt jeg kan klemme.
- Mener du det? - Ja.
Klokken er seks på morgenen, og vi er kommet til tredje dag.
Det er på tide å presentere Denise.
- Hva gjør du? - Jeg lager en liten film.
- Er du klar igjen? - Er du overrasket?
- Jeg er ikke overrasket, men imponert. - Er du?
- Nei... Slå det av. - Kom igjen. Du har vel gjort det før.
- Andy! - Det blir vårt beste minne.
Nei, det var jo middagen i Ivdel.
Hva pokker var det?
- Hørte du det også? - Ja!
- Hallo? Går det bra med alle? - Hva var det?
- Hva pokker er det? - Helvete...
- Kom igjen, Denise! - Snøskred!
Sakene dine!
Kom igjen! Fortere!
Denise! Nei!
Denise!
- Denise! - Denise!
- Hun er borte! - Nei, hun kan være i live.
Hun er borte! Hun er borte...
- Du forlot henne! Du forlot henne! - Dra til helvete!
- Hun var bare et turligg! - Vi kan ikke hjelpe henne nå.
- De drepte henne! - Det var et snøskred!
- De skapte denne ulykken! - Sånt skjer ikke i virkeligheten!
Hørte du ikke eksplosjonene? Var det eksploderende fjellgeiter?
Du vet ikke hva som skjedde!
Slutt! Jeg måtte søke om tillatelse og sende reiseplanene.
De vet hvor vi er. Jensen har rett, de prøver å drepe oss!
Du også, Holly? Hvem da?
Militæret! Den kalde krigen er tilbake!
Kan dere holde kjeft? Jeg vil ikke tro det, men Denise er borte.
Nå må vi fokusere på ikke å miste noen andre.
- Hva skal vi gjøre, Andy? - Jeg har førstehjelpsutstyr.
- Si hva vi skal gjøre? - Dere må ordne med beinet mitt.
- Ta kameraet, Jensen. - Forsiktig.
Beklager... Andy, jeg må klippe opp buksebeinet.
- Bare vær forsiktig. - Jeg lover.
Pokker... Jeg må holde meg rolig. Dette kommer til å gå bra.
Jeg skjærer herfra.
JP, snart vil jeg trenge din hjelp.
Herregud!
- Det kommer til å gå bra. - Hvor ille er det?
Jeg kan ta over. Det er ikke så ille som du trodde.
Jensen, kan du hente en trebit?
- Jeg vil se! - Nei, det er ikke så ille.
Det vil gjøre vondt.
Du må fikse det.
Ok, jeg gjør det på tre. Pust dypt.
- Er du klar? - Nei, men gjør det allikevel.
Ok... En...
- Det gikk vel bra? - For deg kanskje!
- Det gikk bra. - Er kameraet på? Slå det av!
- Den funker ikke her. - Jeg har betalt for den.
- Vi må sende opp et nødbluss. - Og om de ser det?
- Ingen gjorde dette mot oss! - Tenk om Jensen har rett.
Andy risikerte livet for å redde nødblussene. De kan ses i Vizjaj.
- Må du filme? - Jeg vil dokumentere hva som skjer.
Jeg vil ikke bli enda et Djatlov-mysterium.
- Skal vi søke ly først? - Vi kan nok ikke flytte Andy.
Hva var det blikket? Hva er det som skjer?
Vi fant noe da vi var ute med geigertelleren.
- Hva fant dere? - En dør...
Hva? Har vi sittet her i kulden når det finnes en bunker her?
Vi klarte ikke å åpne døren, og det var mye stråling.
- Hvor mye? - Ikke farlig, men...
Du er utrolig...
- Lagde du fotavtrykkene? - Nei, det gjorde jeg ikke.
- Jeg tror deg ikke. - Ok, ikke tro meg.
Ok...
Om noen startet snøskredet, fins svaret bak døren.
Om vi sender opp et nødbluss, kommer det noen, og da kan de ikke drepe oss.
Hva?
Oransje lys på himmelen.
Jeg er så lei for det, JP.
Jeg burde ha sagt det, men dere var så irritert på kompasset og kartet.
Jeg ville ikke at noe av dette skulle skje.
Du fulgte en plan som drepte ni andre. Hva trodde du ville skje?
Jeg vet ikke...
Jeg bare...
Jeg har alltid blitt trukket hit, men jeg kan ikke forklare hvorfor.
Jeg ville ikke at det skulle skje.
- Tror du noen så nødblusset? - Jeg vet ikke.
Men snart driter jeg i strålingen og bryter opp døra.
Ok... Vi kan velge mellom blåbærpannekaker og makaroni med ost.
Det må bli pannekaker til frokost.
- Jensen? - Hva er det?
Jeg er lei for det med Denise. Tro hva du vil, men jeg er lei for det.
Jeg også...
Det var som pokker, det kommer noen!
Hjelp! Vi trenger hjelp!
- Vi så nødblusset! Er alt i orden? - Vennen vår er skadet.
Han lyver. De har ingen ryggsekker. Hvordan kom de hit så raskt?
De sto bak eksplosjonen! Militæret!
- Vi kan ikke forlate deg! - Løp!
- Vi tar deg med. - Jeg kan ikke bli med.
Au! Jeg kan ikke røre meg. Dere må dra uten meg.
Døren, Jensen. Du kommer etter, JP.
Gi meg signalpistolen.
Fort dere!
- Vi må dra! - Jeg går ikke fra deg.
Vi sender hjelp.
De skyter på oss!
- Herregud! - Kom nå, JP.
Fort deg, Holly.
Opp med deg!
- Åpne døren! - Den er frosset fast.
Fort dere!
Åpne den og gå inn!
Holly! Lukk igjen døra!
- Lås den! - Det går ikke! Hold imot!
De låste den...
- Hvordan går det, JP? - Jeg blør.
- Det vil gå bra. - Jeg mistet kameraet.
Jeg fant det. Herregud...
- Hva ser du? - Jeg ser en tunnel. Vi er i en tunnel.
- Hva ser du? - En slags strømbryter.
- Slå på strømmen! - Ok...
- Det fungerte. - Vi må blokkere døren.
- Hvorfor? - De kan komme inn når de vil.
De kommer ikke inn hit.
Har du sett deg om? Ingen kommer og redder oss.
De vet at vi kommer til å dø om noen dager.
- Så de kommer ikke tilbake? - Nei, vi må finne en vei ut.
- Kan du gå? - Ja.
Forsiktig.
Vi går rett fram. Hold deg i nærheten, Jensen.
Gå sakte.
- Gå tilbake! - Vi må ta en annen tunnel!
- Hva? - Jeg kjente noe...
- Det er noe her, Jensen! - Nei, ingen andre er her.
Helvete!
- Hvilken vei? - Til venstre.
- Lyset er på her. - Hold deg i nærheten.
Gå ikke for langt framfor meg.
Fortsett.
Herregud...
- Hva slags sted er dette? - Et laboratorium, tror jeg.
Det var nok det.
- Hva skjedde her? - Hvem vet?
Vent... Bruk denne.
Dette vil gjøre vondt.
Beklager...
Hvil her litt.
- Jeg har funnet en åpning. - Vær forsiktig.
Se her...
Kom hit, Holly!
- Hva er det? - En loggbok.
- Jeg kan det ordet. - Gjør du?
- Jeg har sett det flere ganger. - Hva betyr det?
- "Drept i kamp." - Selvfølgelig.
- Forstår du noe mer? - Bare datoene.
1945...
1959... Året Djatlov-gruppen ble drept.
Så står det ikke mer.
- Det er bare et skip. - Det er Eldridge.
USS Eldridge fra Philadelphia-eksperimentet.
- Hvilket eksperiment? - Har du ikke fulgt med?
I 1943 utførte USAs regjering eksperimenter om bord på skipet.
- Hva slags eksperimenter? - Teleportering.
Det gikk rykter om at enkelte ble smeltet sammen med skipet.
Disse bildene er superhemmelige. Noen kan ha blitt drept for dem.
- Herregud... - Vi må bort herfra.
- Kan du bevege deg, JP? - Nei.
- Jeg lar deg ikke være igjen. - Finn en vei ut.
Ok, men jeg kommer tilbake for å trekke deg ut om nødvendig.
Herregud!
Det er en naturlig grotte.
De har nok bare gjort den videre.
- Er du grotte-ekspert? - Det må være et lite kjernekraftverk.
Aleksandr må ha blitt utsatt for strålingen her.
Det må finnes en vei ut.
Vær forsiktig.
Herregud...
Han er død.
- Den fungerer. - Gi meg den.
Jeg sa jo at noen hadde vært her nylig.
- Hvem er han? - Han er militær.
Hvorfor er han her?
Om man vil drepe fem amerikanere for å bevare en hemmelighet, -
- så sender man nok ut noen for å kontrollere hemmeligheten.
- Hva gjør du? - Jeg sjekker bare noe.
- Husker du værstasjonen? - Var det tungen hans?
Hvordan havnet den der?
- Han må ha sluppet ut noe. - Og derfor var døren åpen.
De eksperimenterte kanskje på dem. Du sa de gjorde slikt.
Herregud... Se på kulehullene.
Det var ikke et laboratorium, men et henrettelseskammer.
Hva er det?
Det ser ut som en av soldatene fra boken.
- Jeg forstår ikke... - Disse... De ser merkelig ut.
Det var kanskje de som slapp ut.
Hva pokker var det?
Vent! Den døren var ikke åpen tidligere.
- Hva er den lyden? - Forsiktig.
Hva var det? JP?
Herregud...
Det er noe her.
- Nei... - Herregud...
- Er det blod? - Vi må ut herfra.
- Hva er det? - En lampe, kanskje.
Nei, det som ligger under.
Det er som dette kameraet. Sjekk hva som er filmet.
Ikke film!
- Dere må gå nå! - Den kalde krigen er over!
Spol framover!
- Stopp! - Se hva som er filmet.
Ikke film!
Helvete!
- Det er umulig... - Nei...
Under Philadelphia-eksperimentet ble skipet teleportert til Norfolk.
Og?
Det dukket opp i Norfolk ti minutter før det forsvant fra Philadelphia.
Er det en tidsmaskin?
Jeg mener bare at verken våre eller deres beste forskere-
- forsto hvilke krefter som var involvert.
Holly, alle eksperimentene opphørte.
Besetningen som overlevde ble gale.
En del av dem ble forandret, de muterte...
Eksperimentet burde aldri blitt gjort.
JP!
Fort deg, Jensen!
JP?
Jensen?
Jensen!
Kom hit!
- Hvor ble det av dem? - De kom etter meg.
Ta deg sammen!
JP?
De er i taket!
Herregud!
Pass deg!
- Hvor ble det av den? - Jeg vet ikke. Hent JP.
Jensen!
- Jeg skal få henne bort fra døren! - Ok!
- Løp! - Fort deg!
- Hit! - Jeg er bak deg!
Hit, Jensen!
Holly!
- Hvorfor lot de oss gå? - Hvorfor drepte de oss ikke?
- Hva er det? - Det ser ut som et stort fossil.
- Hva gjør de? - De venter på oss.
- Jeg lovte å hente JP. - Vi kan ikke gå tilbake.
Om vi åpner døren, gjør de det samme med oss. Vi er fanget her.
De ville at vi skulle komme hit.
- Så du det? - Ja...
Gjør det igjen.
- Filmet du det? - Ja.
- Jeg vet hva det er. - Hva?
Teleportering. Skapningene forsvinner helt plutselig.
De kan teleportere, men ikke gjennom dørene her.
Det er derfor de låser utenfra.
Det må finnes en sammenheng mellom dem og dette stedet.
- De kom ut herfra. - Ja.
Som et stort ormehull...
En transporter...
- Hvordan kom den hit? - Jeg vet ikke.
Lokalbefolkningen... Alya sa at de har levd her i tusenvis av år.
De må ha malt disse bildene.
- Har de bygd en teleporter? - Kanskje.
Eller så fant de bare denne maskinen. Den er kanskje utenomjordisk.
De forsøkte kanskje å lage et våpen. Det fins kanskje flere maskiner.
De ville i så fall forklare flere uløste mysterier.
Eldridge, møllmannen, og mange andre ting.
Lykten døde...
- Jeg ser ingenting. - Ta hånden min og gå forsiktig.
Vi nærmer oss døren. Kjenn etter med hendene og sett deg ned.
- Det skjedde... - Hva?
Jeg åpnet døren og ble oppslukt av mørket, som i drømmen.
Unnskyld... Vi kommer aldri ut herfra. Jeg er så lei meg.
- Er kameraet på? Jeg ser lyset. - Ja...
Hvorfor?
- Jeg har en idé. - Ingenting som bruker batteriet.
Porten...
Vil du skape et hull i romtiden og utslette hjernene våre?
Ja, det er planen.
Den har ingen kontroller eller knapper.
Det betyr at den enten fører til et spesifikt sted, eller hvor som helst.
- Hvor som helst? - Det er det jeg tror.
Men om man forestiller seg et sted og konsentrerer seg om det...
Om vi konsentrerer oss om det stedet, så kanskje vi kommer dit.
- Tror du det kan være så lett? - Ja.
Og vi kommer ikke til å smelte inn i fjellet?
Jeg vet ikke. Jeg håper ikke det.
Vi kommer til å dø.
Vi forsøker det... eller går ut til dem.
Ok... Hva gjør vi?
Jeg gjetter mye nå.
Men jeg tror vi bør tenke på et sted som er friskt i minnet.
Et sted i nærheten. Et sted man kan forestille seg.
Utenfor fjellet.
- På den andre siden av døren? - Det husker vi best.
Og nå som døren er låst, er vi beskyttet.
- Ok. - Ok.
Jeg er redd.
Alt er bra. Alle må gjøre det de må.
- Hvor kommer det fra? - "Slaktehus-5."
Jeg har ikke lest den.
Ikke slipp.
- Vallik! - Jeg trodde vi hadde funnet alle.
- Unna! - Vi ville bare hjelpe til!
Ingen fare. Militæret setter dette stedet i karantene-
- til vi har funnet ut hva som har skjedd.
Vær snill og gå tilbake til byen med de andre.
Hvordan kan dere finne ut hva som skjedde om dere flytter på dem?
- Kom nå, Alya! - Vi har alt under kontroll.
Dere vet ikke engang hvem de er!
Til venstre.
På stedet hvil!
- Hva gjør du? - Legger dem hos de andre.
Nei, doktor Miktenko vil undersøke dem. Hold dem adskilt fra de andre.
- Hvorfor det? De var jo med de andre. - Kom igjen.
Se på klærne. Jeg har aldri sett noe lignende.
Flytt dem med en gang!
Sett ham der.
- Hvem er de? - De var nok med Djatlov.
- De burde aldri kommet hit. - Lukk døren så vi kan dra.
Jeg hater dette stedet. Det gir meg frysninger.
I 2013 kan fremdeles ingen forklare hva som skjedde med Djatlov-gruppen.
Men enkelte tror at svarene finnes der, og at de venter på å bli oppdaget.
Tekst: Tina Shortland www.undertext.com