ИСТОРИЧЕСКИ АЛМАНАХ
Да!
Мамо, тате!
Рожденият ми ден е!
- Знаем, Кевин. - Почакай.
- Ето така. - Стана еротично.
Много е силна. Не е за сега.
- Нещо за рожден ден. - Така?
Не.
- Улучих. - Готови?
Честит рожден ден.
Тази година на какви камънаци ще ни завлечеш?
Няма да са камънаци, а пънове.
Пънове?
Удхендж! Наистина сме в Удхендж!
Неолитен кръг отпреди Стоунхендж.
- Как може да ви е скучно! Невероятно е. - Невероятно скучно.
Сафрон, не ме разсмивай.
- Не са от дърво. - Права си, Саф.
На местата на бетонните стълбове е имало дървета.
Да бяхме отишли до Стоунхендж. Там поне има сувенирен магазин.
Пазя го за догодина.
Тук и да имаше сувенирен магазин, пръчки ли щяха да продават?
И торбички с бетон.
В древността е нямало сувенирни магазини. Тук всичко е мистериозно.
Например защо е построен Удхендж?
Храм ли е бил, или пазар?
Може би тук са извършвали екзекуции.
- Да, тате! - Водили са хората тук да пукнат от скука.
Ама че си гаден, Майк.
Според мен кръговете са били звездни карти.
Все тая.
Честит рожден ден, Кев.
Да, честит да си, Кевстър, момчето ми.
Хайде да си ходим. Да вървим.
Момичета. Леле, най-сетне.
Сестричке, хареса ли ти тържеството ми?
Че как! Не ми се тръгваше от Удхендж.
- Това беше сарказъм. - Позна.
Защо не правиш нормални тържества като нормален човек с нормални приятели?
Сафрон, ще разбереш, като пораснеш.
За сведение - най-старото футболно игрище в Мезоамерика е от 400 г. след Христа.
Според учени маите играели с отрязаните глави на враговете си.
По онова време не е имало приятелски мачове.
Колкото до съвременния футбол, той е систематизиран…
Избираме Скот.
Е, радвам се, че съм част от отбора, хора.
ИСТОРИЧЕСКИ АЛМАНАХ
Този мамут наистина ти се получи страхотно, Кевин.
Благодаря.
Красив Мамутус руманус.
КОСМАТ МАМУТ
"Въпреки че човекът и мамутът са съжителствали,
няма доказателства, че хората са яздили или опитомявали тези животни."
Интересно.
Да! Атакувам Камчатка от Япония.
Япония наистина е нападнала Камчатка,
макар и за малко, по време на Руско-японската война.
Мой ред е.
Доста добре се получава, ако трябва да съм честен.
Какъвто съм.
- Така ли, Кевин? - Да.
Мамо, гардеробът ми се движи.
Ама какво е това нещо?
Здрасти.
Ще повикам нашите.
Мамо, татко, в стаята ми има един мъж!
- Как така? - Май е викинг.
Ясно, викинг.
Преследват го едни разярени саксонци.
Сънувал си.
Кевин, по-тихо, за бога!
Не съм аз, още съм тук.
- Така е по-добре. - Лягай си.
Саксонците без малко да ми забият стрела в гърдите.
Знаеш ли кое е по-вероятно, Кевин?
Сънувал съм.
Правилно, това си е най-обикновен сън.
Сега върви, боецо.
- Лека нощ! - Лека.
Извинявай, че те зарязах. Нашите казаха, че сънувам.
Не те разбирам,
но не ми дават да имам гости след 19:30 ч.
Сещай се.
Я кажи защо викингите са спрели със зверствата и са станали земеделци.
Спорех с учителката и според нея е заради появата на укрепените градове.
А аз отвърнах…
Какво е това, по дяволите?
Искаш ли да ти помогна?
- Ней! - Това сигурно значи "да".
- Ней! - Така ли е? Изчакай ме.
Съжалявам, мамо, татко, обаче приключенията ме зоват.
Кевин, по-тихо!
- Как си, миличък? - Боли ме главата.
- Имаш сътресение. Знаеш ли защо? - Блъснах се в гардероба.
- Гледал си назад. - Не.
Живееш в миналото. Защо ти е да познаваш историята?
Тя е в миналото. Каква полза от нея? Свършила е.
Заеми се с бъдещето, с технологиите.
- Малко ъпдейт, ъпгрейд. - Тъчскрийн.
- Музика. - Да.
- Може да ти купим нов телефон. - Притрябвал ми е!
- Той не ползва телефон. - Защо?
- Купихме ти. - Защо не го ползваш?
- Ползвай го. - Сигурно не знае как.
- Кой ще ми звъни? - Аз знам - никой.
Може всички да си чатим.
Защо просто не си говорим? Ето така, лице в лице.
Не, така само говорим.
С телефона можеш да си чатиш с други хора, докато говориш. Като мен сега.
Какво става?
Заседнал си в миналото, Кевин. Влез в 21-ви век.
Ако да си викинг, беше по-яко от счетоводител
или от консултант, сега щяхме да носим шлемове с рога, нали?
Викингите не са носили шлемове с рога. Погрешно схващане…
Спри, Кевин!
Стига вече с тези викинги и елени.
- Елини. - И с тях.
Отказвам се.
Значи си научил нещо важно от този разговор.
Понякога се отказвай.
Това ли е поуката?
Понякога да се отказвам?
Да.
- Човек не избира родителите си. - И децата си.
- Този факт се пренебрегва. - Нали? Имам съобщение.
От теб е, Майк. "Какво правиш?". Нищо.
Бутни вратата.
- Успяхме. - Избягахме.
А ако не сме?
- Ще умрем. - Върховното същество знае всичко.
Няма ли да ни открие, щом знае мислите ни?
- От тях нищо няма да разбере. - Значи е невежо като нас.
Но ако наистина знае всичко, което си мислим,
тогава отричам всичко, което току-що казахте.
- Къде попаднахме? - Не знам.
Тук няма да ни намери.
Ехо?
- Спипа ни. - Пенелопи е виновна.
- Тя е водачката, тя открадна картата. - Няма такова нещо, всички сме равни.
- Заповядвам ти да млъкнеш. - Не бях аз, а те.
Не ни превръщай в сол.
Не се бойте от мен, аз съм дете.
Дете.
Взехме те за Върховното същество.
- Кой? - Както и да е, не е той.
Както и казах. Уиджит, картата.
Добре, да видим.
Може да е тук, нали?
Или може би там. Не пипай.
- Правилно ли е обърната? - Не е.
Така ли?
Ако я завъртим… Ето.
Това никак не ми помогна.
Май трябва да сме тук, ако искаме да откраднем коня.
Вие сте конекрадци?
- А ти кой си? - Кевин Хадок.
И какво търсиш тук?
Това е стаята ми, вие какво търсите тук? Не може да имам гости след 19:30 ч.
Добре, Девън Хавлок.
- Падок. - Все тая.
Стаята ти е отправна точка към други времена.
Портал във времето и много опасно място за живеене.
Не ни пречи, за да измислим с Уиджит как да избягаме от Върховното същество.
Върховното какво?
Знам всичко.
Изглежда сърдит!
- Върнете картата. - Дайте му я.
Ние сме крадци, нищо не даваме.
Страхувайте се.
Бутни онази стена, Битълиг. Според картата е изход.
Натисни стената.
Никога не е правила така.
Откраднахте нещо мое.
Кевин, видеоигри ли играеш?
Браво, ставаш модерен.
Взехме я назаем, ще ти я върнем.
Това Бог ли е?
Кевин, едва се познаваме, а вече задаваш трудни въпроси.
Знам всичко.
Скок!
Върнете картата!
- Какво става? - Върнете картата.
- Готово. - Добре съм, банда.
Вие добре ли сте? Аз съм цяла.
Май пак му избягахме.
Беше много близо, усещах дъха му.
Да не се отпускаме, хора. Все го повтарям.
Това е сън, сън е.
Трябва да е сън.
Той как попадна тук?
- Как така си тук? - Не знам.
Той не знае. Аз усещам емоциите.
- Така го разбрах. - Добре, станалото - станало.
- Кой е този? - Ще замества Сюзан ли?
Тя е незаменима, Битълиг.
- Той не е Сюзан. - Не знам какво става.
Одумваме теб и Сюзан, най-добрия бандит, но тя вече не е между нас.
А беше много полезна.
Да видим в кое време сме. Тази стая се клатушка и няма стени.
- Съдейки по алгоритъма на… - Алгоритъм?
Я чакайте.
Това е китайски пиратски флаг, а тези хора са китайски пирати.
Китайски папагали.
Това май е Мадам Джън. Но не е възможно.
Мътните го взели!
Това е последната битка между Мадам Джън и британската флота.
- Тя кога е била? - През 1810 г. в Макао.
- Банда, разбрах. 1810 г., Макао. - Браво!
Браво, Уиджит.
- Да ви разкажа ли за Макао? - Не!
- Нашественици! Шпиони! - Какво? Със стрели ли ме целят?
- Добре ли си? - Да. Не мога да умра.
Всички ще умрем.
- Не, в сън съм. - Надявай се.
Не сънуваш, приятелю.
Огън!
Стига приказки, залегнете!
Огън!
Онази врата е портал.
Тичайте!
През онази врата!
- Това е... - Най-обикновена врата.
Добре де, сбърках, да не го нищим.
Докато сме тук, да заграбим каквото можем.
Интересно.
- Върни ги. - Връщам ги.
Какъв късмет.
Да, открих си грешката. Порталът е на 80 км от тук.
Няма да е лесно, но ако тръгнем, ще се озовем в 1200 г. преди Христа.
- Отиваме в 1200 г. преди Христа? - Да, ние. Теб не те познаваме.
Това някаква карта ли е?
Не му казвай, може да е крадльо.
- Значи е карта. - Да.
Уиджит! И е не просто карта, а указател, нали?
- Да, на звездите. - Аз ще кажа.
Звездна карта на аномалиите и порталите сред сложните лабиринти
на времето, пространството, доброто, злото и всички измерения -
първо, второ, трето и четвърто.
Помага ни да пътуваме из Вселената.
- Само дето едно ръбче се е скъсало. - Карта е.
Майчице! Това е Мадам Джън.
Да, тя е. Вижте украсата на главата.
- Всички ли знаете китайски? - Разбира се, че не.
Ето, говорите го.
Не мисля. Чакай, съжалявам.
Шапки преводачки.
Ясно ли е? Да те разпоря ли искаш?
Ще ти изям очите.
Какво ще си помислят близките ви?
Вече наистина трябва да се махаме.
Давам ви 30 секунди да ми кажете кои сте и защо сте в каютата ми, преди да ви убия.
Аз съм Пенелопи и макар че нямаме строга йерархия,
аз съм водачът на групата.
Но всички сме нейни равноправни членове.
Значи ще избия всички ви по равно.
Извинете ме. Г-жо Джън, ваш почитател съм, Кевин Хадок.
Чел съм за вас в "Пирати, главорези и разбойници".
Трябва да промените курса,
иначе ще се изправите срещу британците, китайците и португалците.
Наясно съм.
Той не е с нас.
Госпожо Джън, ще се скриете по река Кантон, нали?
Тъкмо над това умувах.
- Чудех се дали е правилно. - Няма да сгрешите.
Те са по-добре въоръжени, а вие познавате реката.
Знаех си! Тромавите английски кораби ще заседнат.
Чакай малко.
Ти приличаш на англичанин.
Може да си шпионин и това да е капан.
Да, възможно е. Пак да кажа - не го познавам.
Какъв друг избор имате?
Боцмане, смени курса.
Впечатляващо.
Откъде ти хрумна идеята?
Стратегията си е ваша, не моя.
- Браво, Келвин. - Страхотен си.
Сюзан би действала така.
Банда, наближаваме мястото.
Искате да ви оставя тук, бог знае къде?
- Да, моля, госпожо. - Чудесно, хайде.
Чао и продължавай да казваш неща, които хората вече знаят.
Изоставяте ли ме?
- Кофти ми е да го зарежем. - Безсърдечно е.
Може да ни помага.
- Не може. - Съгласен.
Аз бих го използвала.
Може да ми стане съветник, много е вещ.
Искаш ли да останеш с мен, Кевин?
С пророк като теб ще владея моретата и цялото земно кълбо.
Ще те направя невъобразимо богат.
Изкушавам се.
Само че той е с нас. Съжалявам, обаче гадае на нас.
Да вървим, Кеплър ли беше, Камтън ли.
Някъде там.
Ето, отвори се.
Качвай се, Кремин. Скачай!
Ставай и ни разкрий бъдещето.
Казвай къде да намерим съкровището.
Но аз не знам бъдещето, чел съм само за миналото.
За миналото? Това всеки го може.
Познах, той не е нищо особено.
- Да, спомена го. - Онази ни преметна, за да го вземем.
Бива си я.
Ти оставаш сам оттук нататък,
защото ние сме банда печени крадци.
А и се движим бързо, книжен плъх като теб само ще ни бави.
Хайде да се разделим и да търсим нещо за крадене.
- Какво има? Нещо ценно ли? - Безценно.
Строежът на Стоунхендж!
Добре. Как да се махнем?
Ами според моите научнообосновани изчисления
следващият портал ще се отвори утре заран.
Дотогава ще отдъхваме, тук няма съкровище.
Няма съкровище? Чуваш ли се?
Стоунхендж е най-голямото съкровище на света!
Може да разберем защо е бил построен.
Това е загадка на повече от 4000 години.
Никакво съкровище не е.
За мен е.
- Кой е тоя дребчо? - Не знам.
Навярно новата Сюзан.
Не, абсурд.
Дърпайте, момчета! По-силно.
Хайде, изправете го.
Не спирайте.
Искам го изправен.
И таз добра, още един труп.
Алън, я кажи на твоите момци да се размърдат малко.
И да искат, не могат - пръстите им са затиснати.
- Как умряха последните ти роби? - Смаза ги камък.
Извинете.
Виж сега, бързаме, човече. До вторник ще сме готови.
Исках само да кажа, че това място е пленително.
Така ли? Дано удържи.
- Определено ще удържи. - Така разправяха и за другите кръгове.
- Удхендж. - Примерно.
С всичко пробвахме - дървесина, сено, чакъл.
Даже и с кръг от хора опитахме.
Аз, Алън и една сюрия роби се наредихме в кръг.
Ето така стояхме, гледаш ли? Не стана, заболяха ме ръцете.
Успяхте ли да проследите пътя на звездите?
- Какво? - Стоунхендж не е ли звездна карта?
- Възможно е. - Няма какво друго да е.
При слънцестоене слънцето изгрява точно над "Петата".
Така ли? Щом казваш.
Кой камък е "Петата"?
- Ще го използвате ли за жертвоприношения? - Ами колко му е? Да, защо не?
Стоунхендж може да се дава под наем.
Кеф ти за банкети, кеф ти за сватби и жертвоприношения.
Забележителност е, нали? Малко по-разчупено място.
Щом го видят, ще развързват кесиите, нали?
- За какво говориш? - За сувенирния магазин.
Малки стоунхенджове. Ще дерем кожи на клиентите.
Давам ти сувенир срещу зелка. Далавера като за пръв клиент.
Татко беше прав. Наистина е камънак със сувенирен магазин.
Идеята е гениална, нали?
- Впечатлен съм. - Да.
- Може ли да поостана да гледам? - Не бързай да си ходиш.
Но се пази нещо да не падне отгоре ти.
Хайде де, Алън! Впрегни ги тия мускули.
Бандити, да пием за утрешния ден. За обира на обирите.
За утре.
Легенди ще се носят за нашите подвизи и за мен… за нас като предводители.
За най-великите крадци!
- За нас. - Не бързайте. За нас.
- Пийте. - Може ли?
- Кои сте вие? - Да ти разкажа ли?
Искаш ли да чуеш за мен?
- За всички ви. - Аз съм Пенелопи.
Обаче ми викат Огнена стихия. Приляга ми, нали?
Да, няма спор.
А сърцето ми? Тук вече става лично.
Разбито е, но няма да говоря за изгубената любов,
за годеника си, който изчезна вдън земя.
Добре.
Не съм водачът на групата, но аз отговарям за нея.
Не сме го обсъдили.
А това е Джуди, тя не признава авторитети.
Има заложби на психолог, може да рови в съзнанието.
- Знае кой какво мисли. - Ти си тъжен.
- Днес е най-щастливият ми ден. - Още се уча.
А това е Алто. Никой не познава истинския Алто, дори самият той.
- Факир на дегизировката е. - Работил съм в театъра.
Аз съм туристът Валтер.
Воала! Аз съм, Алто, преди миг се запознахме.
- Хареса ми, с емоция. - Благодаря.
- Скри ми шапката. - А това е Уиджит.
Безупречен е в разчитането на карти. Не те харесва и не ти вярва.
- Не те харесвам и не ти вярвам. - Та ти не ме познаваш.
Още една причина да не ти вярвам, Кевин, ако това е името ти.
Пришито е на гърба на пижамата ми.
- Истината говори. - А това е Битълиг.
Силен е колкото седмина мъже. Седмина устройва ли те?
Да речем, че са седмина.
Нали видя как събори стената на стаята ти с голи ръце?
В същото време е мекушав.
Глупости, страховит е.
Защо бягахте от голямата глава?
Бягаме от Върховното същество.
Голямата глава ли?
Да, в този случай.
Върховното същество ни е ядосано. Беше наш главатар, но го разстроихме.
- Защо? - Ами не ни ценеше.
Искаше да правим всичко по неговия начин.
- Откраднахме картата и заедно избягахме. - Той знае, защото вижда всичко.
- Тогава защо не може да ви хване? - Без картата - трудна работа.
- Храната е готова. Пенелопи. - Благодаря.
- Това е за теб. - Благодаря.
И двойна купа за теб.
Това е кучешка купа.
Може би не ми е работа, но не е добре да крадете.
Най-вече не е добре да крадете от историята.
- Да го разкараме? - Да го зарежем тук.
Пенелопи, Уиджит, трябва да го върнем в дома му.
Добре, щом задигнем коня, ще те върнем във…
Бингли, 2024-та.
Значи Бингърли, 2022-ра.
Предлагам за момент да си спомним за Сюзан.
- Припомнете си я, давайте. - Сюзан беше…
Само наум.
Деймън.
Не ти, демоне. Казах "Деймън".
Наистина звучите сходно.
Деймън!
Претъмна тъма.
Велика злост.
Какво надуши? Има ли вести от небесната цитадела?
Обичайните неща.
Садят цветя,
припяват на птичките.
Ама че противно!
Ако аз управлявах тази Вселена, щях да я изтърбуша.
О, да.
Само да имах плановете.
Нали знаете, Велико злодейство, те съществуват.
Естествено, нали аз ти го казах, Деймън.
Не ми пробутвай за новост неща, които вече съм ти казал.
Слушам. Но може би трябва да знаете, Ваше гаднярство,
че плановете са били откраднати.
Я повтори!
Подочух Върховното същество да споменава, че са взети.
Някой е задигнал картата на Вселената от Върховното…
Да, банда отцепници от цветарския отдел.
От него не мога да я взема, но от тях може би ще успея.
Трябва да ги намеря, преди Върховното… да го направи.
Доволен съм от теб, Деймън.
Не от теб, демоне.
С плановете ще мога да създам Вселена на истинска жлъч.
Плъховете ще ядат котки,
папагалите ще крякат обиди по цели нощи, та никой да не мигва.
Всичко ще води нагоре.
Тръгваш от точка A към точка Б и отиваш нагоре.
А като тръгнеш наобратно от Б към А, също ще е нагоре.
Всичко съм обмислил.
Вместо вода - киселина. Вместо цветя - бодли.
Някои хора ще имат очи на задниците си.
Ще имаш избор - да ходиш гол и да виждаш или да носиш гащи, но да си сляп.
И всичко, ама всичко, ще е остро.
- Ужас. - Благодаря, Деймън.
Благодаря, демоне.
Ваше гаднярство, Върховното същество спомена къде ще иде за картата.
Някакво място на име…
Бингли 2024.
Викни Ловджийката.
Фиана!
Можеш ли да ни върнеш в стаята му?
Да, но не съм виждал толкова портали на едно място.
- Може би е специална стая. - А той не е нищо особено.
Камък е затиснал косата ми.
Защо косата ти е под камък?
Понеже цяла нощ духаше, я затиснах, за да не се вее.
Олекна ми.
Порталът се отваря.
Да вървим, бързо. Порталът е ей там.
Не! Да му се не види!
Изпуснахме да видим как са сложили напречния камък.
Сега всички ще ни е яд.
Не ни пука, да вървим.
Спрете. Уиджит, аз казвам кога.
Да вървим, имаме кон да крадем.
Ако това е сън, не искам да свършва.
Трябва да стигнем до нещо, което прилича… Ето, стигнахме.
- Великолепно е. - Кое?
- Успях. Всички успяхме, не само аз. - Да, с общи усилия.
Леле, майчице мила!
- Простете за реакцията, но това е Троя. - Троя е, и още как!
Искате да откраднете Троянския кон ли?
Позна. Най-известният кон в света.
- Много е голям. - Нищо не може да ни се опре.
- Големичък е, от рисунките не личеше. - В умален мащаб ли са били?
- Трябва да са в реален. - Да го развалим и после да го сглобим.
Ще го разнасяме като дърва за огрев ли?
Може да обозначим парчетата с букви, за да го сглобим по-лесно.
А може и с цифри.
Не искам да кажа, че е глупаво,
но не се сещам за друга дума.
- Ти каза да откраднем коня. - Първият ни обир удари на камък.
Първият ви обир?
Кастренето си ми харесваше, не ми се разглобяват коне.
Харесваше ти?
- Вътре има хора, не може да режете. - Защо има хора?
- За изненада? - В десетката, Битълиг.
Част от гърците ще влязат в укрепения град,
ще отворят на останалите и сутринта ще нападнат троянците.
Това място беше голяма загуба на път през времето.
- Уиджит, къде е следващият портал? - На петнайсетина метра натам.
В Троя е.
Трябва да стигнем до портала, но как ще влезем в града?
Единственият начин е чрез коня.
- Тихо, моля. - Не може да си прав.
- Троянци ли сте? - Не, бандити.
Чудесно, защото ще погодим номер на троянците.
Планът е блестящ, но ще ни издадете, като стърчите там.
Просто искаме да разгледаме вътре, да видим колко сте находчиви.
Искате ли? Влизайте, но по-живо. Хайде, дребосъче.
Нагоре! Давай.
Аякс, кой дойде?
Туристи, ще хвърлят един бърз поглед.
- Добре. - Дръж.
Направете им място.
Наведете си главите. Виждате ли?
Никой няма да се върже на този номер.
Нямало да се върже? Клопката ни е гениална.
И ей така ще пуснат в града грамаден кон?
Ти също би прибрала огромен кон с миловидни очи.
И къде ще държат това чудо, а? В огромно дървено поле?
- Ще успеете. - Благодаря.
- Откъде знаеш? - От историята.
Това не е история, а бъдещето. Бъдещето на войната.
Мръдни се.
- Нещо специално. - Я да видим.
- Гърците за всичко се реваншират. - Виж ти!
Някой се е трудил много време над това, а?
Гледай как е боядисан.
Конструкцията е много добра.
Красив, но и стабилен. Майсторска изработка.
Гърците са известни с майсторлъка си.
- Хареса им. - И то много.
Браво.
Виж очите.
Леле-мале.
Красиви са, Офелесте.
Зашеметяващи.
- Одисей, говорят за очите. - Аз ги направих.
Не ти ли е подозрително, Ксанте?
И мен ме изпълват с подозрение, Офелесте.
- Да го изгорим. - Хайде, и аз това си мислех.
Добре, надясно, наляво.
Лошо ни се пише.
- Какво става, Одисей? - Не харесват коне.
- Подпалиха коня. - Какво?
- Гледай само. - Фантастично. Добре се разгоря.
- Напредваш в палежите. - Задобряваме.
Поисках от вас да ме последвате. Изскачахме и ги изненадвахме.
Сгафих, съжалявам.
Диомеде, съжалявам. Обичам те.
Не откраднахме коня, а сега и ще умрем в него.
Това е само сън.
- Не е сън, виж колко е реалистично. - Жал ми е за всички нас.
- Иде ми да крещя. - Давайте, но тихо.
По-тихо.
- Тихо. - Страх ме е.
Бързо се разгоря.
От дърво е, най-лесно запалимият материал, известен на човека.
Защо горите тази красива творба? Веднага изгасете огъня!
- Веднага, ето, хуквам. - Нещо ни усъмни.
Виждали ли сте нещо подобно?
Никога, затова се усъмнихме.
Дар от победената армия в чест на завидните ни бойни умения.
Адски красив кон.
- Отворете портите и го вкарайте в града! - Добре, отворете портите!
Това не ви ли се струва съмнително?
Заради коня Троя ще падне!
- Стига де, Касандра. Не е вярно. - Не се чуваш, преувеличаваш.
- Откъде ти хрумна? - Така да е.
Млъкнете.
Гасят огъня и ни вкарват в града.
Кевин, беше прав.
- От него ще стане разбойник. - Полека.
Подборът на пътуващите във времето бандити е много строг.
Нима? Май пита всеки срещнат, но само ние се навихме.
Това беше подборът.
Млъкнете вече, това е тайна операция.
- Знаех си, че ще успеем. - Стори ми се, че си готов да ревнеш.
- Но в книгите… - Пак за книгите!
В тях пише ли за теб? А за нас?
Самото ни идване тук може да промени хода на историята.
Явно всички са на нокти. Да се успокоим чрез дихателни техники?
Когато със сестра ми се скараме, нашите ни дават време да преосмислим нещата.
Като те върнем у вас, няма да има какво да преосмисляме.
- Колко си жестока. - Заради него щяхме да изгорим.
Разбирам, че си ядосана, но на всички ни стана неудобно, освен на Уиджит.
Уиджит, има ли пет минути за плячкосване, преди да намерим следващия портал?
- Да, имаме пет минути. - Разпръснете се.
Пет минути грабим, после - среща на фонтана.
Не, Битълиг, нещо по-дребно.
Бързо.
- Не ти повярваха. - Да, но бях прав.
Разбирам те. Над мен тегне проклятие.
Виждам бъдещето, но никой не ми вярва.
- Абсурд. - Видя ли?
Значи трябва да си…
Касандра.
Чувал си за мен? Да, аз съм Касандра.
Не може да е вярно. Това е мит.
Ето, не ми вярваш.
Внимавай, Пантос, ще паднеш.
Не ме занасяй, Касандра.
- Нищо му няма. Той не ми повярва. - Разсея ме.
Неприятно е да си прав и да не те слушат.
Цял живот съм искал да се върна в миналото.
Успях, но май не ми е тук мястото.
- Ти имаш важна задача. - Не ми се вярва.
Колко пъти да ти казвам, че виждам в бъдещето?
Ще разговаряш с крале.
Ще скочите заедно от висока скала,
но ще останете невредими.
Ще видиш велики постройки още преди да станат велики.
Ще попаднеш на отдавна изчезнали твари и на места от виденията ми.
И ще зърнеш тъга,
но стой с тези глупави крадци,
защото ще спасиш Вселената.
Не ми се вярва, но сигурно е от проклятието, нали?
- Кевин, аз съм, Битълиг. - Идвай бързо.
Намерихме портала, ще те върнем у дома.
Върви, юнако. Пак ще се видим.
Беше права за коня.
Знаех си.
- Какво свихте? Аз - тази красива ваза. - Ваза.
- И аз ваза. - Ваза.
- Да, свих една ваза. - Всички носите вази?
- Да. - А ти какво открадна?
Нищо, лошо е да се краде.
- Добре, да го заведем у тях. - Най-сетне.
- Бингърли 2022. - Добре, Келвин.
- Кевин. - Все тая.
Ловджийката Фиана.
Не и Фиана.
- Какво й е? - Наточила се е.
Ще вземеш плановете,
наречени още "картата".
Ще причакваш обвита в камък,
докато не настъпи моментът да нападнеш място, наречено…
- Бингли. - Бингли.
2024.
Хиляди години в бъдещето.
Ще чакаш, докато не стане време,
и щом вземеш плановете, ще ми ги дадеш.
Унищожавай всичко, което ти се изпречи.
Запомни, Фиана, тези крадци са ги задигнали
от самото Върховно…
Имаме си работа с гении.
Без грешки.
ПО ГЕРОИТЕ НА ТЕРИ ГИЛИАМ И МАЙКЪЛ ПЕЙЛИН
ПО ЕДНОИМЕННИЯ ФИЛМ
Превод на субтитрите Катина Николова