ZLODĚJI ČASU
HISTORICKÉ OSOBNOSTI
Jo!
Mami! Tati!
Mám narozeniny!
- My víme, Kevine. - Jo. Vydrž.
- Tak. - To je spíš rajcovní.
To je moc. Teď se to nehodí.
- Něco veselýho. Má narozky. - Co tohle?
Ne. To…
- Hezký. Tak. - Už?
Všechno nejlepší.
K jaký nudný hromadě šutrů nás dotáhneš letos?
Nebudou to šutry,
ale dřevo.
Dřevo?
Woodhenge! My jsme fakt u Woodhenge.
Je to neolitický předchůdce Stonehenge. To přece není vůbec nudný. Je to úžasný.
Úžasně nudný.
Saffron, ty vtipálku.
- Ani to není ze dřeva. - Není, Saff. Pravda.
Betonové kůly ukazují, kde to dřevo bylo.
Měli jsme jet do Stonehenge. Tam je aspoň obchod se suvenýry.
To plánuju na příští narozky.
I kdyby tu obchod se suvenýry byl, co by prodávali? Klacky?
A beton.
Kdysi by tady obchod nebyl. Je to tu opředené spoustou záhad.
Proč Woodhenge postavili?
Byl to chrám? Tržiště?
Napadlo mě, že tady možná pořádali popravy.
Možná jo, tati. Jo.
Lidi sem přivedli a unudili je k smrti.
Jsi hroznej, Mikeu.
Kromlechy podle mě byly mapami hvězd.
No…
Vše nejlepší, Keve.
Jo, všechno nejlepší, Kevstere.
Tak pojď, kluku, jedeme pryč. Pojď.
Ahoj, holky. Bože. Konečně.
Ahoj, sestřičko. Bavila tě moje narozeninová oslava?
Že váháš. Woodhenge. Nádhera.
Takže se ti fakt… Sarkasmus.
Ne asi.
Nemůžeš mít normální narozeniny jako normální lidi s normálníma kámošema?
Saffron, až budeš starší, pochopíš mě.
Zajímavý fakt o fotbalu.
Nejstarší mezoamerické fotbalové hřiště pochází z roku 400 našeho letopočtu.
Někteří odborníci tvrdí, že Mayové hráli s uříznutými hlavami nepřátel.
Tehdy nic jako „přátelák“ neexistovalo.
Ale fakt, co se týče moderních pravidel…
Vybírám si Scotta.
Dobře, fajn, že jsem v týmu s váma.
To je asi nejlepší velký tlustokožec, jakého jsi namaloval, Kevine.
Díky moc.
Je to krásný Mammuthus rumanus.
MAMUT SRSTNATÝ
„Lidé a mamuti žili vedle sebe,
ale nejsou důkazy, že by na nich lidé jezdili nebo je domestikovali.“
Zajímavé.
Jo!
Na Kamčatku zaútočím z Japonska.
Japonsko Kamčatku doopravdy napadlo,
i když jen krátce během rusko-japonské války.
Tak. Teď hraju já.
Vypadá dobře. Musím si to pochválit.
A pochválím.
Opravdu, Kevine?
Ano.
Mami, hýbe se mi skříň.
No ty vogo!
Pane jo.
Dobrý den.
Zajdu pro rodiče.
Mami! Tati! V mým pokoji je chlap!
- Chlap? - Asi vikinský válečník.
Jasně. Vikinský válečník.
Jdou po něm nějací hrozně naštvaní Sasové.
Byl to jenom sen.
Proboha, Kevine, ztiš se!
To nedělám já. Jsem tady.
- To už je lepší. - Běž spát.
Sasové mi málem prostřelili lebku šípem.
Nebo? Co je pravděpodobnější?
Byl to sen.
Správně. Jenom nudnej sen.
Tak už běž.
Ty válečníku.
Dobrou.
Omlouvám se.
Rodiče mě informovali, že to byl sen.
Já vám nerozumím,
ale po půl osmé večer už mi sem návštěvy chodit nesmějí.
Přeberte si to.
Prozradíte mi, proč vikingové
kdysi přestali s vražděním a dali se na zemědělství?
Podle paní učitelky Murrayové
to bylo kvůli budování opevněných měst.
Řekl jsem jí na to…
A co je hergot tohle?
Promiňte, nepotřebujete pomoct?
- Nei! - To staroseversky znamená ano?
- Nei! - Aha! Takže ano?
Dobře, vydržte.
Promiňte, mami a tati. Volá mě dobrodružství!
Kevine, ticho.
Jak ti je, broučku?
Bolí mě hlava.
Máš otřes mozku.
- Víš, jak se to stalo? - Narazil jsem do skří…
- Koukáš dozadu. - Ne.
Trčíš v minulosti. Čemu znalost historie prospěje?
K čemu je minulost? Už skončila.
Dostaň se do budoucnosti. Technologie.
- Jo. Update. Upgrade. - Dotyková obrazovka.
- Hudba. - Jo.
- Koupíme ti novej mobil. - Novej nepotřebuju.
- Nepoužívá ho. - My ti ho koupili.
- Koupili. - Proč ho nepoužíváš?
- Používej ho. - Asi ani neví jak.
- Kdo by mi volal? - Já vím kdo. Nikdo.
Můžeme chatovat spolu.
A nejde to postaru?
Takhle? Teď chatujeme.
Ne, jen si povídáme.
Díky mobilu můžeš chatovat s někým jiným, když se bavíme. Jako já.
Co děláš?
Trčíš v minulosti. Musíš se dostat do 21. století.
Kdyby bylo lepší být viking než účetní pro poradenskou firmu
nebo poradce pro účetní firmu,
nosili bychom helmy s rohy.
Vikingové helmy s rohy nenosili. To je mýtus, který…
- Ne, Kevine! - Ne.
Musíš těch vikingů a starých Skřeků nechat.
- Řeků. - Těch taky.
Já to vzdávám.
Vidíš, odnesl sis z toho velký ponaučení.
Občas to prostě vzdej.
Počkat. Tohle je ponaučení?
„Občas to prostě vzdej?“
Jo.
Rodinu si člověk nevybere.
- Děcka taky ne. - Jo, to nám nikdo neřekl.
Že? Přišla mi zpráva.
Od tebe, Mikeu.
„Co děláš?“ Nic.
Ty dveře. Otevři.
- Dobrý, setřásli jsme ho. - Unikli jsme.
Co když ne?
- Tak jsme mrtví. - Jako vikingové.
Nejvyšší bytost ví vše. Ví, co si myslíme, tak ví, kde jsme, ne?
Jestli ví, co si myslíme, neví nic.
Je tedy neznalý jako my.
Ale pokud vážně ví vše, co víme,
- tak nesouhlasím se vším, cos řekl. - Aha.
- Zabloudili jsme. Kde jsme? - Tady, ale nevím kde.
Tady nás nenajde, to je jistý.
Haló?
- Našel nás! - To vše Penelope!
- Vede nás a ukradla tu mapu. - Ne, já je nevedu. Jsme si rovni.
A nařizuju ti být ticho.
Já nic. To oni.
Nepřeměň nás v sůl prosím!
Mě se bát nemusíte. Jsem jenom dítě.
Je to dítě.
My mysleli, že mluví Nejvyšší bytost.
- Kdo? - Jo, no prostě to není on.
- Já to říkala. Widgite, mapu. - Jo.
Jo. Takže…
Možná jsme zde. Co?
Nebo tady, ale… Promiň, nesahej na to.
- Nemáš to naopak? - Nemám. Ne.
- Ne? Aha. - Ne.
Tak ji otočíme… Já to… Takže.
Tohle mi teda vůbec nepomohlo.
Asi musíme být tady, jestli toho koně chceme ukrást.
- Jo. - Vy jste zloději koní?
- Kdo jsi? - Kevin Haddock.
A co tady děláš?
To je můj pokoj. Co tu děláte vy?
A po půl osmé večer už mi sem nesmějí chodit návštěvy.
Dobře, Devone Havelocku…
- Paddock. - Je mi to fuk.
Jo, je to fuk.
Možná je to tvůj pokoj, ale zároveň to je časová brána.
Portál pro cesty časem a extrémně nebezpečné místo.
Tak mi dej chvilku pokoj a my s Widgitem vymyslíme,
jak utéct odtud a před Nejvyšší bytostí.
- A pak… - Před kým?
Nejvyšší bytost ví vše.
Vypadá naštvaně!
Vraťte mi tu mapu.
- Vzdej to. Dej mu ji. - Ne, jsme zloději. Nevzdáváme se.
Klaňte se mi!
Zatlač do té zdi, Bitteligu. Podle mapy je tam východ.
Zatlač do ní. Zatlač.
Tohle nikdy neudělala.
Ukradli jste něco, co patří mně.
Kevine, ty hraješ videohry?
Hezky. To je moderní.
Jen jsme si to půjčili a pak to vrátíme.
To je Bůh?
Kevine, známe se jen chvíli, a už kladeš dost těžký otázky.
Já vím všechno.
Skočte!
Vraťte mi tu mapu!
Co se děje?
Vraťte mi tu mapu!
- Jejda! - Tak.
Nic mi není, lidi. Jinak. Lidi, není vám nic? Mně ne.
Asi jsme mu zase unikli.
Bylo to těsný. Dýchal mi za krk.
Nesmíme usnout na vavřínech. To říkám pořád.
Je to jenom sen. Musí to být jenom sen.
Moment. Jak to, že tu je on?
Co tady děláš?
Nevím.
Neví to. Jsem senzibilka.
- Tak jsem to poznala. - Dobře. To by bylo.
Kdo to je?
- Tvoje náhrada za Susan? - Ta je nenahraditelná.
- Takže ne. - Nevím, co se děje.
Mluvíme o tobě
a naší padlé kolegyni Susan, která z nás byla nejlepší.
- Lepší než ty. - Díky.
Zjistíme, kde jsme a v jaké době. Je tu nějaká pohyblivá místnost beze zdí.
Na základě tohohle algoritmu předpokládám…
Algoritmu?
Tak moment.
To je čínská pirátská vlajka. A to jsou čínští piráti.
A čínští papoušci.
Tohle je asi madam Čeng. Ale to není možný.
Ty vogo!
Jsme v poslední bitvě mezi madam Čeng a britským námořnictvem.
- A to bylo kdy? - Rok 1810, v Macau.
- Už jsem na to přišel. Rok 1810, Macau. - Bravo!
- Hezky. - Pěkně, Widgite.
- Chcete o Macau něco vědět? - Ne!
- Vetřelci! - Co?
- Špioni! - Střílí po mně šípy?
- Dobrý? - Jo. Umřít nemůžu.
Umřít může každej.
- Ne, je to sen. - Na to nespoléhej.
Tohle sen není, příteli.
Pal!
Nemluvte a kryjte se!
Pal!
Ty dveře jsou portál.
- Utíkejte! - Běžte!
Těmi dveřmi. Honem!
Aha, tak to jsou…
Obyčejný dveře.
Jo, má chyba. Nebudeme to rozmazávat.
Ne, ale když už jsme tady, ukradněme, co se dá. Tohle.
Zajímavé.
Vraťte to.
Vracím.
Máme kliku.
Ty jo.
Vím, v čem jsem chyboval. Portál je o 80 km jinde.
Když se tam dostaneme, což nebude snadný, budeme v roce 1200 př. n. l.
My se přeneseme do roku 1200 př. n. l.?
My. Tebe neznáme.
A to je nějaká mapa?
Mlč. Třeba je to zloděj map.
- Takže mapa. - Jo.
Widgite! Není to obyčejná mapa, víš?
- Jo, hvězdná… - Já to řeknu.
Je to hvězdná mapa anomálií, portálů a strašně spletených složitostí.
Času, prostoru, dobra, zla, všech dimenzí, včetně jedné, druhé, třetí a čtvrté.
Umožňuje nám cestovat celým vesmírem.
Kromě jednoho růžku, co se utrhl.
Je to mapa.
Ty jo.
Madam Čeng.
Fakt. Koukněte na tu pokrývku hlavy.
Vy umíte čínsky?
- Ne. - Jistěže ne.
Ale jo, vždyť tak mluvíte.
- Nemyslím si. Aha. Promiň. - Ne.
Tlumočicí čepice.
Rozumíte? Nebo vás mám rozříznout vejpůl?
…sežerou vám oči…
Co by na to řekli vaši příbuzní?
Tak jo, musíme odtud pryč.
Máte 30 sekund, abyste mi řekli, kdo jste a co děláte v mé kajutě, jinak vás zabiju.
Jsem Penelope, a sice nevyznáváme tradiční strukturu vedení,
ale vůdcem jsem já.
Ale popravdě jsme si všichni rovni.
Takže vás popravdě všechny zabiju rovnou.
Pardon. Madam Čeng, jsem váš velký fanda. Kevin Haddock.
Četl jsem o vás v knize Piráti, fanfaróni a proradní mizerové.
Musíte změnit kurs.
Bojujete proti Britům, Číňanům a Portugalcům.
To já vím.
On k nám nepatří.
Madam Čeng, chystáte se ukrýt na Perlové řece, že?
Napadlo mě to.
Nevím, zda je to správný manévr.
Je.
Mají lépe vyzbrojené lodě, ale vy znáte vody.
Já to věděla.
Ty jejich široký anglický lodě tam uvíznou.
Moment.
Vypadáš trochu jako…
Angličan.
Jak mám poznat, že to není past a že nejsi špeh?
Ano, může být. Jak říkám, já ho neznám.
Máte snad na výběr?
Bosune, změň kurs.
Působivé.
Jak tě to napadlo?
Vymyslela jste to vy. Uznání si nezasloužím.
- Bravo, Kelvine. - Dobrá práce.
Tak by to udělala Susan.
Už se blížíme k cíli.
Vy chcete, abych vás nechala uprostřed ničeho?
- Ano, prosím. - Bezva. Jdeme.
Ahoj a všem říkej jejich vlastní nápady dál, je to bezva.
Vy mě tu necháte?
To nechci, vždyť je malej.
To se nedělá.
Jo, třeba nám má co nabídnout.
- Nepomůže nám. - Ne.
Mně by se hodil.
Má velké znalosti. Jako poradce.
Nechceš zůstat se mnou, Kevine?
S takovým jasnovidcem bych ovládala moře a řídila svět.
Byl bys neskutečně bohatý.
- Co? - No teda, to je lákavé…
Ale patří k nám. Je mi líto, vidí jen naše jasno.
Pojď Keplere, Kamtone nebo co.
Je to někde tam.
Je to tady.
Nahoru, Kremine. Jdeme!
Tak jo. Vstaň a věšti nám budoucnost.
Pověz, kde najdeme ten poklad.
Já neumím číst budoucnost. Čtu si jen o minulosti.
O minulosti? To umí každej.
Výjimečnej není. Jak jsem říkala.
- Říkala. - Ta madam nás obelstila, aby šel s náma.
Je dobrá.
Musíš si jít po svých,
protože my jsme elitní tým expertních zlodějů.
Jsme rychlí a nebude nás zpomalovat nějaký knihomol.
Rozchod. Najděte, co se dá ukrást.
Co? Co vidíš?
- Něco cennýho? - Neocenitelného.
Stonehenge! Rozestavěný!
Aha, dobře. Jak se dostaneme pryč?
Podle mých výpočtů založených na vědě
se další portál otevře přibližně v… Zítra ráno.
Tak si odpočineme, poklady tu nejsou.
Že nejsou? Jak to myslíte, že nejsou?
Stonehenge je ten největší poklad ze všech.
Můžeme zjistit, proč ho postavili.
Je to záhada už víc než 4 000 let!
Ale poklad to není.
Pro mě jo.
Co to je za kluka?
Nevím.
Možná je to fakt naše nová Susan.
- Ne. - Ne.
No tak, chlapi. Opřete se do toho.
No tak, zaberte.
Jo? Tahejte.
Prostě… Jo, takhle.
Bezva. Další mrtvej.
Alane, řekni jim, ať ty prsty vytáhnou.
Nemůžou. Fakt to nejde. Přimáčkli si je. Na co umřeli tví poslední otroci?
- Spadl na ně ten šutr, přece. - Promiňte.
Makáme, co můžeme, pane. V úterý už to bude hotovo, jo?
Jen jsem vám chtěl říct, že to je opravdu magické.
Fakt? Snad to zůstane stát.
Rozhodně.
To nám tvrdili i o ostatních kromleších.
- O tom ze dřeva? - Jo. Zkusili jsme všechno.
Zkusili jsme je ze dřeva, ze sena, z oblázků, z lidí.
To jsme já, Alan a plno otroků stáli s rukama takhle.
Hele, takhle, vidíš? Nešlo to a bolí mě ruce.
A povedlo se vám zaznamenat pohyb hvězd?
Cože?
Nemá být Stonehenge hvězdná mapa?
- Jasně, může být. - Musí být.
Slunce při slunovratu vychází přímo nad patním kamenem.
Fakt? Aha. No vidíš.
A to je kterej?
Bude sloužit k obětním rituálům?
Mohlo by se to tak používat. Jo.
Je to prostě místo, co se dá pronajmout.
Třeba na hostiny, svatby, obětní rituály.
Je to prostě monument, víš? Něco odlišnýho.
Přiláká to pracháče a přiměje je to k nákupu.
Jak to myslíte?
Suvenýry.
Mini Stonehenge. Oškubeme lidi. Chceš jeden?
Levně. Lepší nabídku už ti nedám. Sleva pro nejrychlejší.
Táta měl pravdu.
Je to hromada šutrů s obchodem se suvenýry.
V tom je Stonehenge geniální, ne?
Jo, je fajn.
Jasně.
Můžu tady být a dívat se?
Klidně, synku.
Ale pozor, ať na tebe něco nespadne.
No tak, Alane. Opři se do toho, člověče.
Zloději, tak na zítřek. Na krádež několika staletí.
Na zítřek.
Lidé budou navěky mluvit o našem hrdinství a mých… našich vůdčích schopnostech.
Na nejlepší zloděje všech dob.
- Na nás. - Ještě ne. Na nás.
- Pijte. - Už?
- Kdo jste? - Chceš o mně něco vědět?
Tak ty o mně chceš něco vědět.
- O vás všech. - Jsem Penelope,
ale přezdívka Bouře se už začíná ujímat, že?
- Jo. Určitě. - Jo.
A co moje srdce? To je trochu osobní otázka.
Je zlomené, ale o své ztracené lásce mluvit nechci.
O svém nezvěstném snoubenci.
Aha.
- Nejsem vůdce, ale řídím to tady. - Tohle ještě musíme probrat.
To je Judy. Ona vůdce neuznává.
Je to mistrná psycholožka. Člověku se umí dostat do hlavy.
Čte myšlenky.
Jsi smutný.
Ještě nikdy jsem nebyl šťastnější.
Jsem nová.
A to je Alto. Nikdo neví, kým je doopravdy, včetně Alta.
Je to mistr převleků.
Kdysi jsem hrál v divadle, víš?
Ahoj, jsem Walter, turista.
Voilà!
A teď jsem to já, Alto, koho jste právě viděli.
- Krása. Emoce, vše. - Díky.
- Prvotřídní výkon. - A tohle je Widgit.
Je mistr přes mapy. Nemá tě rád a nevěří ti.
- Nemám tě rád a nevěřím ti. - Vždyť se neznáme.
Proto ti nevěřím, Kevine. Jestli se tak fakt jmenuješ.
Mám to vyšité na pyžamu.
- Jo, nekecá. - A tohle je Bittelig.
Je silný jako sedm průměrně silných mužů.
Sedm?
Tak dejme tomu, že sedm průměrných mužů.
Však jsi viděl, jak tu tvoji zeď převrátil holýma rukama.
Ale je i citlivý.
Není, je to cvok.
A proč jste utíkali před tou velkou hlavou?
Protože jsme utíkali před Nejvyšší bytostí.
Nejvyšší bytost je velká hlava?
V tomhle případě ano.
Nejvyšší bytost se na nás zlobí. Byl to náš šéf, ale my jsme ho naštvali.
- Čím? - Nevážil si nás.
Nutil nás dělat všechno tak, jak chtěl on.
Tak jsme ukradli mapu a společně utekli.
A on to ví, je vševědoucí.
Proč teda neví, jak vás má chytit?
- Bez mapy to má těžký. - Bum!
Jídlo už je. Penelope.
Díky.
- Pro tebe. Jo. - Díky.
A ty máš speciální dvojmisku.
Ta je pro psy.
Možná do toho nemám co mluvit, ale krást mi nepřijde správný.
Navíc krást na vrub minulosti.
- Můžeme se ho zbavit? - Necháme ho tady.
Penelope, Widgite, měli bychom ho zavést domů.
Dobře, tak až ukradneme toho koně, zavedeme tě zpátky do…
Do Bingley, 2024.
Jo. Takže Binggerly, dva cosi.
Ráda bych teď chvíli zavzpomínala na Susan.
Co si o ní myslíte?
- Teď. - Susan byla…
Jen v duchu.
Damone.
Ty ne, Démone. Říkám Damone.
Jo, zní to podobně.
Damone!
Nejtemnější temnoto.
Nejryzejší zlo.
Jak jde špiclování? Jaké neseš zprávy z nebeské citadely?
Nic neobvyklého.
Vynalézají květiny.
Podněcují ptáky ke zpěvu.
Nechutné.
Kdybych tomuhle vesmíru vládl já, obrátím ho naruby.
Ano.
Kdybych měl ty plány.
Víte, Stíne všech stínů, že ty plány existují?
Jistěže. Víš to ode mě, Damone.
Neříkej mi, co jsem ti pověděl já, a nevydávej to za nové informace.
Jistě, ale možná by vás zajímalo, Vaše Ničemnosti,
že ty plány byly ukradeny.
Cos to říkal?
Nejvyšší bytost se zmínila o tom, že je někdo vzal.
Někdo ukradl plány k vesmíru?
Od Nejvyšší…
Ano, skupina neloajálních úředníků ministerstva flóry.
Nejvyšší bytosti ji ukrást nemůžu, ale jim možná ano.
Musím je najít dřív, než Nejvyšší…
Dobrá práce, Damone.
Ty ne, Démone.
Díky těm plánům bych mohl vytvořit vesmír plný ryzího zla.
Krysy by požíraly kočky.
Papoušci by vás v noci uráželi.
Nenechali by vás spát.
Všude by se chodilo do kopce.
Vyšli byste z bodu A, šli do bodu B, a bylo by to do kopce.
A kdybyste šli z bodu B zpátky do bodu A, bylo by to taky do kopce.
Mám to vymyšlený, půjde to. Místo vody by byla kyselina.
Místo květů trny.
Někdo by měl oči v zadku a musel by si vybrat:
chodit nahý a vidět, nebo nosit kalhoty a být slepý.
A všechno, všechno by bylo ostré.
- To zní hrozně. - Díky, Damone.
Díky, Démone.
Vaše Ničemnosti, Nejvyšší bytost říkala, kde tu mapu bude hledat.
V jakémsi místě… zvaném…
Bingley, 2024.
Zavolej lovkyni.
Fianno!
Dostaneš nás do jeho pokoje?
Jo, ale tolik portálů jsem neviděl. Třeba je ten pokoj výjimečný.
- Ale on ne. - Ne.
- Že? A co… - Mám vlasy pod kamenem.
Jak se to stalo?
Večer foukal vítr, tak jsem je musel zatížit.
- Lepší. - Jo.
Portál se otevírá. Je tam.
Jdeme. Portál se objevil.
Ale ne. Do prčic.
Prošvihli jsme pokládání překladového kamene.
Určitě si to pěkně vyčítáme.
Ne, nám je to fuk. Jdeme.
Stůj, Widgite. „Jdeme“ říkávám já.
- Jdeme. Musíme ukrást koně. - Jo.
Jestli je tohle sen, snad nikdy neskončí.
Měli bychom narazit na něco, co připomíná… Tady to je.
- Pane jo. Krása. - Co?
- Dokázala jsem to. My všichni. - Jo.
- Nejen já. - Jo. Společně.
No ty vogine!
Omlouvám se, ale vždyť jsme v Tróji.
To si piš.
Moment, ten kůň, kterýho chcete ukrást, je trójský kůň?
Jo, nejslavnější kůň na světě.
- Nejde ukrást, je moc velkej. - Pro nás ne.
Aha, zblízka mi přijde, že moc velkej je.
- Na papíře byl menší. - Na malým?
- Mělo to být 1 : 1. - Můžeme ho rozřezat a složit.
Aha, takže s sebou budeme tahat kusy dřeva, jo?
Mohli bychom každý kus vzít a označit ho C, D, E, F, G…
- Alto. - A pak složit. Můžeme použít i čísla.
Nechci říct, že to je hloupej nápad, ale jiný slovo mě nenapadá.
Ukrást ho byl tvůj nápad.
- První krádež, a neúspěšná. - První?
Neodešel jsem z resortu křovin, abych řezal koně.
- Chceš snad pohodu? - To nejde.
- Jsou v něm lidi. - Proč by tam byli?
- Jako překvapení? - Správně.
Oni Řeky dovezou za hradby města,
odtud otevřou bránu pro ostatní a Trójany ráno přepadnou.
Tohle byla naprosto zbytečná cesta časem.
Kde je další portál?
Podle mapy 15 metrů tímhle směrem, takže…
Je v Tróji.
K tomu portálu se musíme dostat, ale jak?
Jedině pomocí toho koně.
- Ticho, prosím. - To není možný.
- Vy jste Trójané? - Ne, zloději.
Fajn, my totiž na Trójany chystáme pořádný podfuk.
Je to geniální plán, ale vy nám ho kazíte.
Chceme se podívat dovnitř, jak to máte dobře vymyšlené.
Fakt? No tak pojďte, ale rychle.
Pojď, kluku.
Nahoru! Tak.
Aiási, kdo to je?
Turisti, chtějí se mrknout. Na chvilku.
- Dobře. - Podrž.
- Pojďte. Udělejte místo. - Ty jo.
Pozor na hlavu. Vidíte?
Na tohle vám nikdo neskočí.
Že nikdo není tak blbej, aby skočil na náš geniální plán? Jasně.
To si dovnitř přitáhnou obřího koně?
Jo, taky byste to udělala, když má tak krásné oči.
Jasně. A kam ho jako dají? Na obří dřevěné pole?
- Vyjde vám to. - Díky.
- Jak to víš? - Je to historie.
Není to historie, nýbrž budoucnost válčení.
Hej.
Hej. Uhněte, prosím.
- Krása. - Hele.
Řekové vše vynahradí.
No teda. Podívej se na to.
- Na tom si dal někdo hodně záležet. - Jo.
Koukni na tu barvu.
A má pěknou strukturu.
Je krásný a zároveň festovní.
To je kvalita.
Tím jsou Řekové proslulí.
Líbí se jim.
Líbí.
Hej!
Dobrá práce.
Hele, koukni na ty oči.
Panebože.
Ty jsou ale krásné, Ofeleste.
Omračující.
Hej, Odyssee, mluví o těch očích.
Ty jsem dělal já.
Není to trochu podezřelé, Xanthe?
Nic podezřelejšího jsem ještě neviděl.
- Měli bychom ho spálit. - Spálit.
Taky mě to napadlo.
A doprava, doprava, doleva, doleva…
To není dobrý.
- Co je, Odyssee? - Nemají rádi koně?
- Zapálili ho. - Co?
- Jen se koukni. - Nádhera.
- Pěkně hoří, co? - To jo.
- V tomhle jsi čím dál chytřejší. - Jsme dobří.
Tvrdil jsem, že můj plán vyjde.
Že vyskočíme a překvapíme je. Podělal jsem to. Omlouvám se.
Dioméde, mrzí mě to. Mám tě rád.
Neukradli jsme ho, a navíc v něm umřeme.
Je to jenom sen. Je to jenom sen.
Není to sen. Dívej, jak je všechno realistický.
Je mi nás líto.
- Chce se mi křičet. - Tak potichu, prosím.
Tišeji!
- Ticho! - Mám strach.
Rychle chytl, že?
Je přece ze dřeva, nejhořlavějšího materiálu moderní doby.
Hej! Proč tak krásné umělecké dílo pálíte?
Okamžitě to uhaste!
Jistě, pane. Už běžím.
Bylo to podezřelé.
Viděl jsi snad někdy něco podobného?
Nikdy. Proto nám to přišlo podezřelé.
Prohrávající armáda tím vzdává čest našemu bojovému umu.
Je to krása!
Otevřete brány
- a hned ho zavezte dovnitř! - Ano. Otevřete! Honem!
Lidi! Jste snad slepí? Je to hrozně podezřelý.
Ten kůň způsobí pád Tróje!
Prosím tě, Kasandro. Nesmysl.
Hrozně přeháníš.
- Jak tě to napadlo? - To je fuk.
Sklapněte!
Hasí oheň a vezou nás dovnitř.
- Kevine, měl jsi pravdu. - Jo?
Třeba je to potenciální zloděj času.
Klídek.
Kdo chce být členem, musí projít složitým výběrem.
Jo? Ptala ses všech a kývli jsme na to jen my.
V tom ten výběr spočíval.
Ano.
Hej. Tiše, prosím. Tohle je tajná mise.
- Já věděl, že to dáme. - Jo? Mně se zdálo, že máš na krajíčku.
- V knihách… - „V knihách.“
Píše se v nich i o tobě nebo o nás?
Tím, že tu jsme, můžeme leccos změnit. Nevíme to.
Všichni jsme trochu ve stresu.
Navrhuji dechové cvičení.
Když se hádáme se sestrou, rodiče vyhlásí oddechový čas, dokud se neusmíříme.
Až tě zavedeme do tvého času, oddechneme si od tebe.
- Chytrý. - To nebylo hezký.
- Kvůli němu jsme málem uhořeli. - Chápu, že jsi naštvaná,
ale nám všem kromě Widgita je to nepříjemné.
Widgite, máme pět minut na kradení, než budeme muset hledat další portál?
- Jo, máme. - Bezva. Rozchod.
Pět minut kraďte. Sraz u fontány.
- Jo. - Fajn.
Ne. Něco menšího.
- Rozchod! Honem! - Jo.
Hej.
Nevěřili ti.
Ale měl jsem pravdu.
Cítím s tebou. Trpím hrozným prokletím.
Vidím budoucnost, ale nikdo mi nevěří.
- To ne. - Vidíš?
Takže vy jste určitě…
- Kasandra. - Kasandra.
Tys o mně slyšel?
Ty jo. Jo, jsem Kasandra.
Počkat. To není možný. Jste jen mýtus.
A zase mi nevěříš.
Pozor, Panthe, spadneš dolů.
Prosím tebe, Kasandro.
Dobrý. Nic mu není.
- Fakt. Nevěřil mi. - Rozptýlilas mě.
Je to otrava, že? Máte pravdu, ale nikdo vás neposlouchá.
Celý život jsem si přál se vrátit v čase.
Ale teď mám pocit, že sem nepatřím.
Jsi důležitý.
To fakt ne.
Kolikrát ti to mám říkat? Já vidím budoucnost, jasný?
Budeš vyprávět příběhy králům.
Skočíte spolu z vysokého útesu,
a ani si nic nezlomíte.
Uvidíš významné stavby, než se významnými stanou.
Tvory, kteří dávno vyhynuli.
Místa, co teď existují jen v mých vizích.
A setkáš se i se smutkem.
Ale musíš s těmi hloupými zloději zůstat,
protože zachráníš vesmír.
Nereálné. Ale v tom spočívá to vaše prokletí, že?
Hej.
- Kevine, to jsem já Bittelig. - Kevine. Pojď. Honem.
Našli jsme ten portál. Pojď, zavedeme tě domů.
Běž, malý hrdino. Ještě se uvidíme.
S tím koněm jste měla pravdu.
Já to věděla!
Co jste ukradli?
- Já krásnou vázu. - Vázu.
- Mám vázu. - Vázu.
- Jo, já taky. - Všichni máte vázu?
- Jo. - Cos ukradl ty?
Nic, krást se nemá.
- Dobře, tak ho zavedeme domů. - Jo.
- Hurá. - Tak, Widgite.
- Binggerly, dva cosi. - Tak jo, Kelvine.
- Kevine. - To je fuk.
Lovkyně Fianna.
Ale ne, Fianna.
- Co je? - S ničím se nemaže.
Získáš plány k vesmíru,
říká se jim i „mapa“.
Proměníš se v kámen
a budeš vyčkávat na moment, kdy udeříš, a to na místě zvaném…
- Bingley. - Bingley.
2024.
Což je za mnoho tisíc let.
Budeš čekat na správnou chvíli,
ukradneš ty plány a předáš mi je.
A zničíš vše, co ti přijde do cesty.
Pamatuj, Fianno, že tihle zloději kradli
od Nejvyšší… samotné.
Čelíme naprosto geniálním lidem.
Neponech nic náhodě.
PŘEDLOHY POSTAV VYTVOŘILI
PODLE FILMU „TIME BANDITS“
Překlad titulků: Karel Himmer