MAŽOJI KNYGA APIE ISTORINES ASMENYBES
Taip!
Mama! Tėti!
Šiandien mano gimimo diena.
- Mes žinom, Kevinai. - Mes žinom. Sekundėlę.
- Štai taip. - Tai truputį seksualu, meile.
Pernelyg… Per ryšku. Ne ta proga.
- Labiau šventišką. Juk jo gimtadienis. - Gal šitaip?
Ne. Tai…
- Gražu. Štai taip. - Pasiruošęs?
Su gimimo diena.
Kur šiemet tempsi mus pažiūrėt nuobodžių akmenų?
Ne akmenų, tėti.
Tai bus medis.
Medis?
Vudhendžas! Mes – tikrame Vudhendže.
Neolitinis Stounhendžo pirmtakas.
Kaip tai gali būt nuobodu? Tai nepaprasta.
Nepaprastai nuobodu.
Safron, baik juokus.
- Čia net ne medis. - Ne, Saf. Tu teisi.
Šie betoniniai stulpai rodo, kur stovėjo mediniai.
Derėjo važiuot į Stounhendžą.
Prie tos akmenų krūvos yra bent suvenyrų parduotuvė.
Stounhendžą patausosiu kitam gimtadieniui.
Jei čia ir būtų suvenyrų kioskas, ką jame pardavinėtų? Pagaliukus?
Betoną maišeliuose.
Senovėje suvenyrų kioskų nebūdavo, mama.
Čia tiek daug paslapčių.
Kuriam tikslui buvo statytas Vudhendžas?
Ar tai buvo šventykla? Ar turgaus aikštė?
Pamaniau, gal čia buvo vykdomos mirties bausmės?
Galbūt. Taip, tėti. Taip…
Čia mirtinai nukankindavo nuoboduliu.
Siaubas, Maikai.
Manau, hendžai buvo žvaigždėlapiai.
Bet kuriuo atveju.
Sveikinam su gimtadieniu, mielas Kevinai.
Taip, su gimtadieniu, Kevinai, vyruti.
Eime, bičiuli iš čia. Eime.
Labas, mergaitės. O Dieve. Pagaliau.
Ei, sese. Tau patiko mano gimtadienis?
Taip, Vudhendžas. Nuostabu.
Buvo smagu… Sarkazmas.
Fė!
Kodėl nesurengi normalaus gimtadienio kaip normalus žmogus su normaliais draugais?
Safron, kai paaugsi, suprasi.
Įdomus faktas.
Seniausia futbolo aikštė Mezoamerikoje egzistavo maždaug 400 mūsų eros metais.
Pasak kai kurių mokslininkų, majai vietoj kamuolio spardydavo savo priešų galvas.
Tais laikais draugiškų rungtynių nebūdavo.
Rimtai, šiuolaikiniame futbole užšifruota…
Mes imam Skotą.
Gerai. Smagu prisijungt prie jūsų komandos, bičiuliai.
MAŽOJI KNYGA APIE ISTORINES ASMENYBES
Manau, tai geriausias stambus storaodis kokį tik esi spalvinęs, Kevinai.
Labai ačiū.
Šis Mammuthus rumanus nuostabus.
GAURUOTASIS MAMUTAS
„Nors mamutai egzistavo žmonių laikais,
nėra įrodymų, jog žmonės jais jodinėdavo arba kitaip juos buvo prijaukinę.“
Įdomu.
Taip!
Kamčiatką puolu iš Japonijos.
Japonija, žinoma, įsiveržė į Kamčiatką
tik trumpam Rusijos ir Japonijos karo metu.
Gerai. Mano ėjimas.
Gana neblogai atrodo, jei galiu taip pasakyt.
Galiu.
Gali, Kevinai?
Taip, galiu.
Mama, mano spinta juda.
Kas čia per galai galiukai?
Sveiki.
Pakviesiu tėvus.
Mama! Tėti! Mano kambary žmogus!
- Žmogus? - Vikingų karys, regis.
Taip. Vikingų karys.
Jį vejasi pikti saksai.
Susapnavai.
Dėl Dievo meilės, Kevinai, tyliau.
Ten ne aš. Aš čia.
- Taip geriau. - Eik miegot, mielasis.
Saksų strėlė vos neperšovė man kaukolės.
Ir ką tai labiau primena, Kevinai?
Sapną.
Teisingai. Nuobodų sapną.
Eik,
mažasis nerimautojau.
Labanakt.
Labanakt, bičiuli.
Atleiskite.
Tėvai man pranešė, kad tai sapnas.
Nežinau, ką tai reiškia,
bet po 19.30 val. man negalima priimt svečių.
Darykit su tuo, ką norit.
Gal galėtumėte man paaiškinti, kodėl vikingai
staiga liovėsi žudę ir perėjo prie agrarizmo pasaulėžiūros?
Diskutavau su savo mokytoja, ponia Murei,
ir ji teigė, kad priežastis – miestų tvirtovių atsiradimas.
O aš jai atsakiau…
Kas čia, po galais?
Atleiskit. Reikia pagalbos?
Nei!
Spėju, „nei“ senovės skandinavų kalba reiškia „taip“.
- Nei! - Atspėjau?
Gerai, palaukit.
Atleisk, mama. Atleisk, tėti. Mane šaukia nuotykiai.
Kevinai, tyliau.
Kaip jautiesi, mielasis?
Galvą skauda.
Tu ją susitrenkei.
Žinai, dėl ko tai nutiko?
Atsitrenkiau į spin…
- Žiūri atgal. - Ne.
Įstrigai praeity, Kevinai.
Kokia nauda iš tų istorijos žinių?
Tai praeitis. Kam ji padės? Ji jau praėjo.
Reikia žiūrėt į ateitį. Technologijas.
- Taip. Atsinaujink. - Taip, jutiklinis ekranas.
- Taip, muzika. - Taip.
- Galim nupirkt tau naują telefoną. - Man nereikia naujo telefono.
- Jis juo nesinaudoja. - Kodėl? Juk nupirkom tau.
- Nupirkom tau telefoną. - Kodėl juo nesinaudoji?
- Naudokis savo telefonu. - Jis turbūt net nemoka.
- Kas man skambins? - Žinau. Niekas.
Galėtume kalbėtis tarpusavy.
Kodėl negalim kalbėtis įprastai?
Šitaip. Tai pokalbis.
Ne, tai ne šiaip pokalbis.
Jei naudotumeisi telefonu,
kalbėdamas su mumis, galėtum kalbėti su dar kai kuo, kaip aš dabar.
Ką ketini veikt?
Tu įstrigai praeity, Kevinai. Grįžk į XXI amžių.
Jei būti vikingu būtų kiečiau nei konsultacinės įmonės buhalteriu
arba buhalterinės įmonės konsultantu,
tada mes dėvėtume šalmus su ragais, tiesa?
Vikingai nedėvėjo šalmų su ragais. Šis nesusipratimas…
- Ne, Kevinai. Ne! - Ne.
Liaukis tu su tais vikingais ir senovės grikiais.
- Graikais. - Ir su jais.
Aš pasiduodu.
Tuomet šis pokalbis pavyko, nes išmokai svarbią pamoką.
Kartais pasiduok.
Pala. Tai pamoka?
„Kartais pasiduok“?
Taip.
Tėvų nepasirinksi.
Ne, vaikų – irgi.
Niekas apie tai nekalba?
Taip? Gavau žinutę.
Iš tavęs, Maikai.
„Ką ketini veikt?“ Nieko.
Duris. Stumk.
Mes pabėgom nuo jo.
Mes pabėgom.
O jei nepabėgom?
- Tada mums galas. - Kaip vikingams.
Aukščiausioji Būtybė žino viską.
Tai gal jis žinos, kur mes, nes žinos, ką galvojame?
Jei jis žino, ką galvojam, tuomet nieko jis nežino.
Tuomet jis nieko nežino, kaip ir mes.
Nebent jis iš tiesų žino, ką galvojam,
tada aš nesutinku
- su viskuo, ką pasakei. Taip. - Taip.
Mes pasiklydom. Kur mes?
- Čia. - Nežinau, kur tai.
Čia jis mūsų neras. Galime neabejoti.
Labas.
- Jis mus rado. - Tai Penelopės idėja.
Ji čia vadė. Ji pavogė žemėlapį.
Ne. Jokia aš vadė. Mes visi lygūs.
Ir įsakau tau liautis kalbėjus.
Tai ne aš, o jie.
Nepaversk mūsų druska.
Nebijokit manęs. Aš tik vaikas.
Čia vaikas.
Manėme, kad Aukščiausioji Būtybė kalbėjo kitu balsu.
- Kas? - Bet kuriuo atveju, čia ne jis.
- Kaip sakiau. Vidžitai, žemėlapį. - Taip.
Taip. Taigi…
Gal čia? Taip?
O gal ten, bet rimtai… Atleisk, neliesk.
- Gal reik pasukt atvirkščiai? - Ne. Nereik.
- Ne? Gerai. - Ne.
Jei padėtume jį… Aš tuoj… Taigi…
Tai man visai nepadėjo.
Manau, kad turim būti čia, jei norim pavogti tą arklį.
- Taip. - Jūs arkliavagiai? Vagys?
- Kas tu? - Kevinas Hadokas.
Gerai. Ką tu čia veiki?
Čia mano kambarys. Ką jūs čia veikiate?
Man draudžiama turėti svečių po 19.30 val.
Gerai, Devonai Havlokai…
- Padokas. - Nesvarbu. Man nerūpi.
Vidžitai, tai nesvarbu.
Čia gal ir tavo kambarys, bet čia dar ir laiko koridorius.
Laiko portalas ir siaubingai pavojinga vieta gyventi.
Tad jei netrukdytum man, mes su Vidžitu išsiaiškintume,
kaip mums ištrūkt iš čia kuo toliau nuo Aukščiausiosios Būtybės.
- Tada… - Aukščiausiosios ko?
Aukščiausioji Būtybė viską žino.
Jis atrodo nepatenkintas!
Grąžinkit žemėlapį.
Pasiduodam, atiduodam žemėlapį.
Ne. Mes banditai, mes niekad nepasiduodam.
Gūžkitės prieš mane.
Stumk tą sieną, Biteligai. Žemėlapis rodo, kad čia išėjimas.
Stumk sieną. Stumk.
Nesu to daręs.
Jūs pavogėte man priklausantį daiktą.
Kevinai, žaidi kompiuterinius žaidimus?
Puiku, Kevinai. Labai šiuolaikiška.
Mes pasiskolinome jūsų daiktą. Jūs jį atgausit.
Ar tai… Dievas?
Kevinai, mes ką tik susitikom,
o tu jau klausi tokių rimtų klausimų.
Aš žinau viską.
Šokam!
Grąžinkit žemėlapį!
Kas vyksta?
Grąžinkit žemėlapį!
- Vajė! - Geras.
Gerai, man viskas gerai, visi.
Tiksliau, ar visiems viskas gerai? Man – taip.
Regis, vėl pabėgom nuo jo.
Per plauką. Jutau jo kvėpavimą.
Pernelyg nesidžiaukime, žmonės. Nuolat tai kartoju.
Tai sapnas. Tai sapnas.
Tai sapnas. Tikriausiai, sapnas.
Pala. Kodėl jis čia?
Ką tu čia veiki?
Aš nežinau.
Jis nežino. Aš – empatė.
- Iškart tai supratau. Bet taip. - Gerai. Štai kas.
Kas jis toks?
Ar jis pakeis Siuzan?
Siuzan nepakeičiama, Biteligai.
- Jis – ne Siuzan. - Nesuprantu, kas vyksta.
Mes kalbam apie tave
ir mūsų žuvusią kolegę banditę Siuzan, geriausią iš mūsų.
- Geresnę už tave. - Itin naudingą.
Išsiaiškinkim, kur mes ir kada.
Patalpa, regis, svyruoja, ir nėra sienų.
Pagal algoritmą, spėjau…
Algoritmą?
Minutėlę.
Tai – kinų piratų vėliava, o ten – kinų piratai.
O čia – kinų papūgos.
Regis, tai Madam Dženg. Bet negali būt.
Po galais!
Atsidūrėm paskutiniame Madam Dženg ir Britanijos jūrų pajėgų mūšyje.
- Kada jis vyko? - 1810 metais Makao.
- Bičiuliai, išsiaiškinau. 1810 m. Makao. - Bravo!
- Šaunuolis. - Taip, šaunuolis, Vidžitai.
- Norit vieno fakto apie Makao? - Ne!
- Įsibrovėliai! - Ką?
Šnipai!
Į mane šaudo strėlėmis?
- Kaip tu? - Puikiai. Aš nemirsiu.
Visi miršta.
- Aš sapne. - Nebūčiau toks tikras, vyruti.
Ne, čia ne sapnas, bičiuli.
Ugnis!
Liaukis kalbėjęs. Į priedangą!
Ugnis!
Tos durys yra portalas.
- Bėgam! Nagi - Bėgam!
Pro tas duris. Greičiau, visi!
Gerai, čia tiesiog…
Įprastos durys.
Taip. Suklydau. Nebekalbam apie tai.
Ne. Bet jei jau mes čia, vokime ką galime. Paimsiu.
Įdomus.
Grąžinam į vietą. Į vietą.
Dedu atgal.
Pasisekė.
Tai bent.
Taip, matau, kur suklydau. Iš tiesų portalas yra už 80 km.
Bet jei keliausim čia, lengva nebus,
atsidursim 1200 m. e. m.
Ar keliaujam į 1200 m. prieš mūsų erą?
Taip. Mes tavęs nepažįstam.
Tai kas čia? Žemėlapis?
Neatsakinėk jam, Vidžitai. Jis gali būt žemėlapių vagis.
- Vadinasi, žemėlapis. - Taip, žemėlapis. Taip.
Vidžitai!
Bet tai ne šiaip žemėlapis. Tai diagrama?
- Taip. Dangaus… - Dangaus… Aš pati.
Tai dangiška diagrama anomalijų
ir portalų iš tarpusavy persipynusių laiko,
erdvės, gėrio, blogio detalių tinklo bei visos dimensijos
įskaitant pirmą, antrą, trečią ir ketvirtą.
Turėdami šį žemėlapį, keliaujam po visatą.
Išskyrus vieną nuplyšusį kampelį.
Tai žemėlapis.
O, vargeli.
Madam Dženg.
Taip. Tikrai jinai. Pažvelkit į šukuoseną.
Jūs visi kalbate kinų kalba?
- Ne. - Žinoma, kad ne.
Kalbate. Dabar juk kalbėjot šia kalba.
- Nemanau. Taip, atleisk. - Ne.
Vertimo kepurė.
Ar aišku? Norit, kad perkirsčiau jus pusiau?
Suvalgyčiau jūsų akis?
Ką jūsų artimieji apie tai pagalvotų?
Gerai. Mums reikia dingt iš čia.
Turit 30 sek. pasakyti, kas tokie esat
ir ką veikiat mano kajutėje, antraip užmušiu jus.
Aš Penelopė,
ir nors mes nepripažįstame tradicinio vadovavimo,
iš tiesų esu vadė.
Iš esmės, žinoma, mes visi lygūs.
Iš esmės, aš jus visus nudėsiu po lygiai.
Atsiprašau. Madam Dženg. Didelis jūsų gerbėjas. Kevinas Hadokas.
Apie jus skaičiau knygoje „Piratai, nutrūktgalviai ir bjaurūs nenaudėliai“.
Jums reikia keisti kursą.
Jus puola britai, kinai ir portugalai.
Žinau.
Jis ne su mumis.
Madam Dženg, ketinate slėptis plaukdama aukštyn Kantono upe, tiesa?
Ką tik apie tai mąsčiau.
Nebuvau tikra, ar šis manevras teisingas.
Teisingas.
Jų laivai geriau ginkluoti, bet jūs pažįstate šiuos vandenis.
Taip ir maniau.
Jų dičkiai laivai įstrigs.
Pala.
Tu panašus į…
anglą.
Iš kur man žinot, ar tai ne spąstai, o tu ne šnipas?
Taip, galbūt. Sakau, mes jo nepažįstam.
O turite kitų išeičių?
Bocmanai, keičiam kursą.
Įspūdinga.
Kaip tau šovė tokia mintis?
Tai jūsų pačios strategija. Aš čia niekuo dėtas.
- Bravo, Kelvinai. - Šaunuolis, naujoke.
Siuzan būtų pasielgusi labai panašiai.
Bičiuliai, artėjame prie to taško.
Norite likti čia, vidury vandenų?
- Taip, prašytume, Madam. - Puiku. Eime.
Viso gero ir sėkmės sakant žmonėms tai, apie ką jie patys pagalvojo.
Ką, paliekate mane?
Negerai yra palikt mažą berniuką.
Kietaširdiška.
Taip. Gal iš berniuko gali būt naudos?
- Jis niekuo mums nepadės. - Ne.
Man jis praverstų.
Tokios žinios. Puikus patarėjas.
Norėtum likt su manim, Kevinai?
Su tokiu pranašu galėčiau valdyt jūras ir pasaulį.
Tapsi pasakiškai turtingas.
- Ką? - Labai viliojančiai…
Bet jis su mumis. Jis pranašauja mums.
Eime, Kepleri ar Kamtonai.
Kažkur ten.
Taip, čia.
Lipk, Kreminai. Pirmyn!
Gerai, kelkis ir pranašauk.
Sakyk, kur rasim lobį.
Bet aš nepranašauju ateities, aš tik skaitau apie praeitį.
Praeitį? Visi žino praeitį.
Jis neypatingas, kaip ir sakiau.
- Taip, sakei. - Toji Madam apgavo mus, kad jį paimtume.
Ji gudri.
Mums teks išsiskirti,
nes mes – rinktinių vagių komanda.
Mūsų tempas greitas, ir neleisim kažkokiam knygų skaitytojui jo lėtinti.
Išsiskirstykim. Paieškokim, ką pavogti.
Kas? Kas yra?
- Ar tai vertinga? - Neįkainojama.
Statomas Stounhendžas!
Taip. Gerai. Tai kaip mums iš čia ištrūkti?
Pagal mano skaičiavimus, remiantis mokslu,
kitas portalas atsivers maždaug rytoj ryte.
Tai galim pailsėti, nes lobių čia nėra.
Nėr lobių? Kaipgi nėr lobių?
Stounhendžas yra didžiausias lobis, kokį tik galima įsivaizduoti.
Galim sužinoti, kodėl buvo pastatytas Stounhendžas.
Įminti 4000 metų senumo paslaptį.
Tai ne lobis.
Man – lobis.
Kas tas mažas žmogus?
Nežinau.
Gal jis iš tiesų naujoji Siuzan?
- Ne. - Ne.
Nagi, vyrai! Pasistenkite.
Nagi, pastatom.
Gerai? Šluok.
Taip, tiesiog… Man reikia visko.
Puiku. Dar vienas pražuvėlis.
Alanai, liepk savo vyrams ištraukt pirštus.
Jie negali. Rimtai negali. Užspaudė.
Nuo ko mirė paskutiniai tavo vergai?
Nuo to akmens.
Atleiskit.
Klausyk, skubam kiek galim, bičiuli. Girdi? Antradienį bus baigta.
Tik norėjau pasakyti, jog man tai atrodo labai magiška.
Taip? Tikimės, kad šitas išstovės.
Tikrai išstovės.
Apie kitus hendžus irgi sakė tą patį, tiesa?
- Pavyzdžiui, Vudhendžą. - Taip, apie jį.
Išbandėme įvairius, bičiuli.
Vudhendžą, Šiaudahendžą, Žvyrohendžą.
Žmogahendžą dar bandėm.
Taip, ratu sustojom aš, Alanas ir krūvelė vietos vergų.
Šitaip, matei?
Nepavyko. Rankos įskaudo.
Ar jums pavyko atsekti žvaigždžių judėjimą?
Ką tokį?
Ar Stounhendžas nėra žvaigždėlapis?
- Taip, gali būt ir juo. - Būtinai turi juo būti.
Saulėgrįžos metu saulė pakyla tiesiai virš Kulno akmens.
Tikrai? Taip. Teisingai.
Kuris jų Kulno akmuo?
Ar jis dar bus naudojamas aukojimams?
Gali būt. Aukojimams – irgi. Taip.
Stounhendžas – puiki vieta nuomai, tiesa?
Gali išnuomot jį vestuvėms, pokyliams, aukojimams.
Išskirtinis vietos objektas, tiesa? Kažkas kitokio.
Tik pritrauk žmonių, ir pinigai ims lietis, tiesa?
Kuria prasme?
Suvenyrų parduotuvė.
Miniatiūriniai Stounhendžai. Juos perka kaip pašėlę. Nori?
Atiduosiu vieną už kopūstą. Geresnės kainos nerasi. Su nuolaida.
Tėtis buvo teisus.
Tai iš tiesų akmenų krūva su suvenyrų parduotuve.
Tokia štai geniali Stounhendžo idėja, ar ne tiesa?
Vis tiek kietai atrodo.
Taip.
Nieko prieš, jei pabūsiu čia, pažiūrėsiu?
Sukiokis, vyruti.
Tik žiūrėk, kad ant tavęs nieko neužkristų.
Nagi, Alanai. Pasistenk, bičiuli.
Banditai, už rytojų. Už šimtmečių apiplėšimą.
Už rytojų.
Žmonės kalbės apie mūsų žygius ir mano… mūsų lyderystę per amžius.
Už visų geriausius vagis.
- Už mus. - Ne, dar palauk. Už mus.
- Dabar gerkit. - Jau galim?
- Kas jūs tokie? - Mano istorija?
Taip, nori sužinot apie mane.
- Apie jus visus. - Aš Penelopė,
bet vis dažniau esu vadinama Ugnies Audra. Tiesa, bičiuliai?
- Taip. Tiesa. - Taip.
O mano širdis? Tai jau asmeniška.
Sudaužyta, ir aš neketinu kalbėti apie savo prarastą meilę,
savo sužadėtinį, dingusį be žinios.
Gerai.
Aš nesu lyderė, bet čia vadovauju aš.
Tai dar reikia aptarti.
O čia Džudė. Ji negerbia autoritetų.
Psichologijos meistrė. Ji moka įsibrauti į tavo galvą.
Ji skaito tavo mintis.
Tu liūdi.
Tai laimingiausia diena mano gyvenime.
Aš dar nepatyrusi.
O jis – Altas. Tikrojo Alto niekas nepažįsta, pats Altas irgi.
Jis – maskuotės meistras.
Nuo teatro laikų, supranti?
Labas. Mano vardas Volteris. Aš žygeivis.
Voilà!
Čia aš, Altas, žmogus, kurį ką tik matei.
Man patiko.
- Emocijos, visa kita. - Ačiū.
- Absoliučiai fantastiška. - O čia Vidžitas.
Žemėlapių meistras. Tu jam nepatinki, jis tavimi nepasitiki.
- Nepatinki ir nepasitikiu. - Bet tu manęs dar nepažįsti.
Tuo labiau verta nepasitikėti tavim, Kevinai. Jei tai tikras tavo vardas.
Jis išsiuvinėtas ant mano pižamos.
- Jo žodžiai pasitvirtino. - O čia Biteligas.
Jis turi septynių vidutinių vyrų jėgą.
Septynių, regis?
- Sakykim, 7 vidutinio stiprumo vyrų. - Tai bent.
Pats matei, kaip jis vienas sugriovė tavo kambarį.
Dar jis moka būti jautrus.
Nemoka. Jis maniakas.
O kodėl jūs bėgate nuo tos didelės galvos?
Nes mes bėgame nuo Aukščiausiosios Būtybės.
O Aukščiausioji Būtybė yra ta galva?
Šiuo atveju, taip.
Aukščiausioji Būtybė supyko ant mūsų. Jis buvo mūsų bosas. Mes jį supykdėm.
- Ką padarėte? - Jis mūsų nevertino.
Nuolat versdavo mus daryti tiksliai taip, kaip jis norėdavo.
Tai pavogėme tą žemėlapį
ir pabėgome visi.
Ir jis žino, kad tai mes, nes jis žino viską.
Tai kodėl jis nežino, kaip jus sugauti?
- Be žemėlapio tai padaryt sunku. - Bum!
Maistas paruoštas. Penelope.
Ačiū.
- Čia tau. Taip. - Ačiū.
Ir ypatingas dvigubas dubenėlis tau.
Tai šuns dubenėlis.
Gal neturėčiau jums aiškint, bet aš manau, kad vogti nėra gerai,
o ypač negerai yra vogti iš istorijos.
- Tiesiog palikim jį čia. - Galim juo atsikratyti?
Penelope, Vidžitai, reikia pristatyti jį namo.
Gerai. Tada po to, kai pavogsim arklį, galėsim grąžint tave į…
Binglį, 2024 metus.
Į Bingelį, 2022.
Žinot, ką? Manau, pats metas pagerbti Siuzan atminimą.
Prisiminkime mintyse Siuzan.
- Pradėkime. - Siuzan buvo…
Tik mintyse.
Deimonai.
Ne tau, Demonai. Sakiau „Deimonai“.
Tikrai panašiai skamba.
Deimonai!
Tamsiausioji Tamsa.
Grynas Blogis.
Kaip sekasi šnipinėti? Kas naujo dangaus tvirtovėje?
Kaip visada.
Išradinėja gėles,
įkvėpinėja paukščius giedoti.
Šlykštu.
Jei valdyčiau visatą, apversčiau viską aukštyn kojomis.
Taip.
Jei turėčiau tokį planą.
Juk žinai, Šešėlių Šešėli, tokie planai yra.
Žinoma, žinau. Aš pats tau tai sakiau, Deimonai.
Nedrįsk man čia atėjęs sakyt tai, ką žinau,
ir dar pateikti tai kaip naują informaciją.
Suprantama. Bet gal jūs norėsit žinot, Jūsų Neteisybe,
kad tas planas pavogtas.
Ką pasakei?
Nugirdau Aukščiausiąją Būtybę sakant, jog jis pagrobtas.
Kažkas pavogė visatos projektą
iš Aukšč…
Taip, tai vienos šutvės iš floros skyriaus darbas.
Iš jo pavogti to plano negaliu, bet gal man pavyks jį pavogt iš jų?
Reikia surast juos, kol Aukšč… jų nerado.
Puikiai padirbėta, Deimonai.
Ne tu, Demonai.
Turėdamas tą planą, sukurčiau grynojo blogio visatą.
Kur žiurkės ėstų kates,
papūgos keiktų tave visą naktį,
neduodamos užmigti.
Kur tik eitum, visad tik atgal.
Išėjęs iš taško A į tašką B, eitum atgal.
Paskui iš taško B į tašką A irgi atgal.
Apmąsčiau. Viskas veiks.
Vietoj vandens tekėtų rūgštis.
Vietoj gėlių – spygliai.
Kai kurie žmonės akis turėtų ant sėdynės.
Tad tektų rinktis –
vaikščiot nuoga sėdyne, bet matyti, arba su kelnėmis, bet aklam.
Visi, visi daiktai būtų aštrūs.
- Skamba siaubingai. - Ačiū, Deimonai.
Ačiū, Demonai.
Jūsų Neteisybe, nugirdau Aukščiausiąją Būtybę kalbant
apie tai, kur jis ketino ieškot to žemėlapio.
Tai miestelis, kuris vadinasi…
Binglis. 2024 metai.
Kviesk Medžiotoją.
Fiana!
Kaip manai, gali grąžint mus atgal į jo kambarį?
Taip, dar nesu matęs tiek portalų vienoje vietoje.
Gal jo kambarys yra ypatingas.
- Bet jis nėr ypatingas… - Nea.
- …taip? Kas bus… - Akmuo prispaudė plaukus.
Kodėl jie po akmeniu?
Mano plaukai plaikstėsi vėjyje,
todėl teko prispausti juos akmeniu.
- Kur kas geriau. - Taip!
Portalas atsidaro. Jis ten.
Eime. Portalas ten.
Ne. Po šimts.
Nepamatėm, kaip dėjo sąramos akmenį.
Lažinuosi, visi už tai save keikiame.
Ne, mums nusispjaut. Eime.
Stok. Vidžitai, aš sakau, kada einam.
- Eime. Turim pavogti arklį. - Taip.
Jei tai sapnas, nenoriu, kad baigtųsi.
Ar neturėtume prieiti kai ko, primenančio… Štai.
- Fantastiška. - Kas?
Man pavyko. Mums pavyko. Mums visiems.
- Ne tik man. - Kolektyvinis darbas?
Po galais galiukais!
Atleiskit už keiksmažodžius, bet juk tai sumauta Troja.
Tikrai taip, Troja.
Pala, tas arklys, kurį ketinat vogti, bus Trojos arklys?
Žinoma. Žymiausias arklys pasaulyje.
- Jis per didelis vogti. - Mums nėra per didelių dalykų.
Taip, iš arčiau jis išties atrodo didokas vagystei.
- Piešiniuose atrodė mažesnis. - Gal buvo maži piešinukai?
Visi piešiniai turi būt tikroviški.
Gal sukapokim jį, paskui surinksim.
Siūlai tampytis malkas po visą visatą?
Dalis galime pažymėti C, D, E, F, G.
- Altai. - Paskui surinksim.
- Altai. - Arba skaičiais. Kaip norit.
Aš nenoriu sakyt, kad tai kvaila mintis,
bet kito žodžio nesugalvoju.
Tą arklį vogti sumanei tu.
Gaila, kad sumovėm pirmą savo apiplėšimą.
Tai pirmas jūsų apiplėšimas?
Ne tam palikau savo šiltą vietelę krūmynų skyriuje, kad kapočiau arklius.
- Dabar jau šilta vietelė? - Jo sukapoti negalit.
- Jo viduje žmonės. - Kuriems galams ten prikišo žmonių?
- Kaip staigmeną? - Tu teisus, Biteligai.
Tuos graikus su arkliu įstums už miesto sienos,
tada jie išlips, atvers vartus saviškiams ir iš ryto puls trojiečius.
Gerai. Ši kelionė laiku žiauriai nepavyko.
Vidžitai, kur kitas portalas?
Pagal žemėlapį, ten, už 15 m. Taigi…
Trojoje.
Gerai, mums reikia patekt į tą portalą, tik kaip?
Vienintelis kelias – tuo arkliu.
- Galit tyliau? - Nieko sau.
- Jūs trojiečiai? - Ne, mes banditai.
Gerai. Nes mes sumanėm išdurt trojiečius.
Tai genialus planas, o jūs ten stovėdami galit viską sugadinti.
Mes tik norim pamatyti arklio vidų, pasigėrėti genialiu kūriniu.
Norit? Gerai, lipkit, tik greitai.
Eikš, mažyli.
Aukštyn! Gerai.
Ajaksai, kas čia?
Turistai. Nori trumpai pasižvalgyti. Trumpai.
- Gerai. - Palaikyk.
Lipk šen. Pasislink.
Saugok galvą. Atsargiai. Matot?
Joks kvailys tuo nepatikės.
Joks kvailys nepatikės genialiu planu.
Nejaugi tiesiog įsistums pas save milžinišką arklį?
Taip, kas gali nepaimti tokio didelio gražaus arklio nuostabiomis akimis?
Gerai. O kur jie jį padės? Į didelį medinį lauką?
- Jums pavyks. - Ačiū.
- Iš kur žinai? - Iš istorijos.
Tai ne istorija, o ateitis. Karo meno ateitis.
Ei.
Prašau pasitraukti.
- Ypatingas. - Pažiūrėkim.
Tie graikai nusprendė atlygint nuostolius.
Nagi. Pažiūrėkim.
Kai kas gerai padirbėjo.
Taip.
Tik pažiūrėkit. Kokie dažai.
Gražios formos.
Gražus, bet kartu tvirtas.
Kokia meistrystė.
Taip, graikai tuo garsėja, supranti?
Jiems patiko arklys.
Jiems patiko.
Ei!
Šaunuoliai.
Pažiūrėk į akis.
O viešpatėliau.
Nuostabios, Ofelestai.
Pritrenkiančio grožio.
Ei, Odisėjau, kalba apie akis.
Aš dariau akis.
Tau visa tai neatrodo įtartinai, Ksantai?
Labiau įtartino dalyko nesu matęs, Ofelestai.
- Manau, reikia jį sudeginti. - Deginam.
Perskaitei mano mintis.
Gerai, dešinėn, kairėn. Kairėn…
Negerai.
Kas, Odisėjau?
Jiems nepatinka arkliai?
- Jie padegė mūsų arklį. - Ką?
- Tik pažvelk. - Žiūrėk. Fantastika.
- Gerai dega. - Tikrai.
- O tu, žiūriu, įgudai. - Manau, mums puikiai sekasi.
Aš įkalbėjau jus. Sakiau, kad pavyks.
Kad iššoksim iš medinio arklio, kai jie to nesitikės.
Aš klydau. Atleiskit.
Diomedai, atleisk. Myliu tave.
Mes ne tik nepavogėme arklio, bet dar ir žūsim jame.
Tai tik sapnas.
Tai ne sapnas. Žiūrėk, kaip viskas tikra.
Man gaila mūsų.
- Noriu klykti. - Daryk tai tyliai, prašau.
Tyliau.
- Tyliau. - Man baisu.
Liepsna greit plinta.
Čia juk medis, Ofelestai.
Degiausia medžiaga šiuolaikinės žmonijos…
Kodėl deginat šį nuostabų meno kūrinį?
Tučtuojau užgesinkit!
Žinoma, pone. Gerai, bėgu.
Jis mums pasirodė įtartinas, pone.
Ar esi matęs ką nors panašaus?
Nesu. Užtat ir pasirodė įtartinas.
Tai pralaiminčios armijos dovana už mūsų puikius kovos įgūdžius.
Tai nuostabu, po galais.
Atverkit vartus…
- ir įstumkit jį į miestą! - Gerai. Verk vartus! Greičiau!
Ei. Vyrai. Ar nematot?
Tai labai įtartina.
Tas arklys atneš Trojai pražūtį!
Liaukis, Kasandra. Nepaisyk niekų.
Nesąmonė. Perdėtai reaguoji.
- Iš kur ištraukei? - Pamiršk.
Tylėkit visi.
Jie gesina ugnį. Mus stumia į miestą.
- Kevinai, buvai teisus. - Tikrai?
Gal iš jo išeis geras banditas?
Ramiai.
Į Laiko banditus priimami tik nuodugniai patikrinti asmenys.
Rimtai? Maniau, tu klausei visų, ir tik mes sutikom.
Tai ir buvo atranka.
Būtent.
Gal galima tyliau? Tai slapta misija.
Žinojau, kad mums pavyks.
Neatrodė. Tu ten vos neapsiverkei.
- Bet knygose… - „Knygose.“
Ar tu esi paminėtas knygose? Ar mes paminėti knygose?
Nes mūsų buvimas gali pakeisti įvykių eigą. Juk nežinom.
Klausykit, patyrėme nemenką stresą.
Galiu pasiūlyt kvėpavimo pratimą?
Kai mes susiginčijame su sese,
tėvai mums siūlo pabūt atskirai, kol vėl imam taikiai bendraut.
Kai grąžinsim tave į tavo laiką, tu dingsi iš mūsų gyvenimo.
- Protinga mintis. - Šiurkščiai pasakei, Penelope.
Mes per jį vos nesudegėme.
Ne, suprantu, kodėl pyksti,
bet manau, kad per tave visi pasijutome nejaukiaišskyrus Vidžitą.
Vidžitai, ar turim penkias minutes pavagiliauti,
prieš ieškant kito portalo?
- Taip, penkias minutes turim. - Puiku. Išsiskirstykim.
Penkias minutes vagiam, paskui susitinkam prie fontano.
- Taip. - Gerai.
Ne, Biteligai. Mažesnį.
- Išsiskirstykim! - Taip.
Ei.
Jie nepatikėjo tavim.
Ne, bet buvau teisus.
Užjaučiu. Aš turiu prakeiksmą.
Matau ateitį, bet niekas manim netiki.
- Ne. - Supranti?
Vadinasi, tu esi…
- Kasandra. - Kasandra.
Esi apie mane girdėjęs?
Taip, aš Kasandra.
Pala. Ne. Negali būti. Tai juk mitas.
Ir vėl netiki manim.
Saugokis, Pantusai, nukrisi nuo sienos.
Liaukis, Kasandra.
Viskas jam gerai.
- Tikrai gerai. Jis manim netikėjo. - Išblaškei mane.
Nervina, tiesa? Kai esi teisus, bet niekas tavęs neklauso.
Visą gyvenimą svajojau nukeliaut į praeitį.
Ir dabar, kai esu čia, abejoju, ar čia mano vieta.
Tu esi svarbus.
Visai ne.
Kiek sykių turiu kartot? Aš matau ateitį, girdi?
Tu pasakosi istorijas karaliams.
Tu šoksi nuo aukšto skardžio
ir nesusilaužysi nė kaulelio.
Tu matysi žymius pastatus, kai jie dar nebuvo žymūs.
Tu matai išnykusius padarus.
Tu matai vietas, kurias aš matau tik savo regėjimuos.
Ir tu matysi liūdesį,
bet privalai likt su tais kvailais vagimis,
nes tu išgelbėsi visatą.
Visa tai skamba neįtikėtinai, bet toks prakeiksmas, tiesa?
Ei.
- Kevinai, čia aš, Biteligas. - Kevinai. Ateik. Greičiau.
Radom portalą. Eikš. Grąžinsim tave namo.
Eik, mažasis didvyri. Mes dar pasimatysim.
Buvote teisi dėl to arklio.
Taip ir maniau, po paraliais.
Ką visi pavogėte?
- Aš pavogiau šią nuostabią vazą. - Vazą.
- Vazą.
- Taip, aš irgi vazą. - Visi? Visi po vazą?
- Taip. - Ką tu pavogei?
Nieko. Blogai yra vogti.
- Gerai. Grąžinam jį namo. - Taip.
- Pagaliau. - Taigi, Vidžitai,
- į Bingelį, 2022. - Taip, Kelvinai.
- Kevinas. - Man nerūpi.
Fiana, Medžiotoja.
Tik ne Fiana.
- O kuo tau netinka Fiana? - Jos visad per daug.
Tu gausi man visatos planą,
dar vadinamą žemėlapiu.
Lauksi virtusi akmenimi
savo akimirkos miestelyje, vadinamam…
- Binglis. - Binglis.
2024 metais.
Ateityje už tūkstančių metų.
Lauksi savo akimirkos,
tada paimsi planą ir atneši jį man.
Ir naikinsi savo kelyje viską, kas tau trukdys.
Atmink, Fiana, tie vagys apvogė
patį… Aukšč…
Turim reikalą su genialiais tipais.
Būk dėmesinga.
KAI KURIE PERSONAŽAI KURTI
TERIO GILIAMO IR MAIKLO PEILINO
PAGAL FILMĄ „TIME BANDITS“
Išvertė Egidija Namavičė