No nii, Calvin. Oledki kodus. Head aega.
Ärge minge. Ärge jätke mind siia.
Jajah. Sa ootad muidugi kõnet teemal, kuidas me oleme igavesti koos,
või noh, koos sinu südames.
Alto.
Me ei unusta sind, Carmen. Jääd igaveseks meie reisikaaslaseks.
Ja ma pean silmas, et vaid sinu südames.
Ei, ma ei taha, et te lahkute, sest see ei ole minu kodu.
Widgit?
- On küll. - Ei ole.
- Widgit. - On.
- On küll. - Ei ole.
On küll. Vaata, su pere on seal.
- See ei ole mu pere. - Aga nad on täpselt sinu moodi.
Nad on neandertallased.
- Oma ema niiviisi solvata… - Ta pole mu ema.
Ta on eelajalooline neandertaali naine.
Mina olen Homo sapiens.
Sa eksisid ilmselt umbes 50 000 aastaga.
Su ema hüüab sind vist.
Ta pole mu ema!
Mine, naase oma karja juurde.
Tema ei ole mu ema, see ei ole mu kodu ja me oleme jääajas.
Mida ta su isa seltsis teeb, kui ta su ema pole?
See ei ole minu isa.
Olgu. See kõlab nagu peresisene asi, jätame nad rahule.
Tal on nüüd raske oma pessa naasta.
- Ei, palun teid. - Nad hülgavad ta, kui ta teisiti lõhnab.
Meil on missioon.
Harjumine, pärast pikka eemalviibimist…
Palun.
Vältige silmsidet.
Adieu, noor seikleja.
- Ma pole… - Hüvasti.
Nägudeni, Kirk.
Mul on ju vaid pidžaama, käterätt ja müts.
Unustasin.
- Aitäh. - Meil on neid endalgi vähe.
Tõlkemütsike läks meelest.
Õues on hirmus külm.
See pole meie mure. Miks ta vanemad mind huvitama peaks?
Ma ei saa aru.
Jah. Mina tunnen sama.
- Vaata ta väikest näokest. - Tule taevas appi.
Olgu, no tule siis.
Me veel kahetseme seda.
Aitäh teile.
Tahan lihtsalt öelda, et koht on õige, kunagi seisab siin Kevini kodu.
Panin lihtsalt ajaga natuke mööda.
Nii et tegelikult oli meil mõlemal õigus.
Olgu, Widgit. Viime ta koju.
Järgmine peatus: sama paik, teine aeg.
- Täpselt nii. - Kas tahad ise juhtida, Judy?
Me pidime ju kõik koos juhtima.
- Jah. Just nii. - Lahe.
Mina ja juht?
Kui oleme tast lahti saanud, näppame mõned juveelid.
Ja mitte suvalised. Kroonijuveelid.
- Mis need on? - Ei tea. Kuulsin kedagi neid mainimas.
Kroonijuveelid on juveelid.
- No selge, Carlton. - Olgu, Calvin. Aitab ka.
BINGLEY, INGLISMAA 50 000 AASTAT ENNE MEIE AEGA
(KEVINI MAJA TULEVANE ASUPAIK)
Issa ristike.
Sa elad siin, jah?
- Ei, aga mulle meeldib siin väga. - Ah jaa, ma näen, kus me oleme.
Ja kus siis täpselt?
Ei tea, aga näen.
Kujutan ette, et neljamõõtmelist kaarti on väga raske lugeda.
Ja mina kujutan ette, et väga raske on vait olla.
Väga õige. On tõesti.
Ma kukun lobisema, kui olen elevil, õnnelik või kurb.
Põhimõtteliselt kogu aeg. See ei lõpegi. Mu suu muudkui jahvatab.
Loodan, et ma ei häiri teid.
Kas häirin? Alto?
- Vahel. - Selge. Judy?
- Ei. - Väga tore. Bittelig?
Pisut.
Pisut. Selge pilt. Widgit?
- Sada protsenti. - Sada protsenti?
- Penelope? - Jah.
No vanal heal Kevsteril on vist aeg suu kinni panna
ja lasta täiskasvanutel rääkida.
Aga kui sa tahad kasulik olla, võiksid uurida, kus me olla võime.
No kui sellest kasu oleks.
No oleks küll.
Hästi.
Penelope, sa saatsid väikse Cabini just metsa.
Jah.
Ta mängib, et teab kõike, aga ei tea.
Ta on nagu väike laps.
- Jah. - Ta ongi väike laps.
Olgu. Aga see muutub tüütuks.
Eks ole?
Tema magamistuba… Ma pole midagi sellist näinud.
Tapeedi pärast?
Ei. Energia pärast.
Kaart pulseeris nii, nagu oleks läheduses mingi suur tarkus.
Aga mitte selle poisi pärast. Tema ei tea midagi.
Sõbrad, ma tean, kus me oleme.
Tulge nüüd!
Olgu.
- No lähme siis. - Ma…
Vaadake.
See meenutab praeguse Mehhiko asupaika maiade klassikalise perioodi ajal.
Ja mida siit varastada on?
Peate te alati varastama?
Kas teile ei piisa siis nende imeliste tsivilisatsioonide kogemisest?
Varastamine on meie töö. Vargused läbi ajaloo.
Et tõestada oma väärtust neile, kes meis kahtlevad või meid alahindavad.
Teie vanematele?
Või Ülimale Olendile.
Või Ülimale Headusele, nagu ta ennast kutsub.
Jah, ta lõi meid ja kõik muu.
No kui ta on läbinisti hea ja teie tema tagant varastasite
ning tema eest põgenete,
kas see ei tähenda, et teie olete halvad?
Muidugi. Nii et ole parem ettevaatlik. Olgu, kuulake nüüd.
Peame olema märkamatud, kuid kärmed. Nii et vudimist alga!
- Jah. - Ja vudime!
Vudime.
- Oodake. - Oodake.
- Stopp! Ja koguneme. - Oodake. Koguneme.
Probleem on järgmine:
lugesin, et maiad valisid välja teatud inimesed
ja poputasid neid igati.
- Jah! Nii tore. - Vahva.
Ei, asi ei piirdu sellega.
Nad panid ohvrid põlema, nülgisid neil naha maha ja raiusid pead otsast.
Lasid soolikad välja ja panid nende asemele maha raiutud pea.
Siis riputasid nad soolikad puu otsa,
lõikasid sõrmed otsast ja toppisid need ohvrile suhu.
Siis lõikasid nad neil kõrvad ära ja ohverdasid nad jumalatele.
- Mis asja? Ei! Päriselt? - No ei.
Tahad sa neist veel midagi rääkida, härra Tujurikkuja?
Neile maitses kakao.
Mulle maitseb ka.
Kakaod me saame. Ja palju muud.
- Oo jaa. - Olge valvel.
Et valvurid meid ei tabaks.
- Ja vudime! - Vudime!
Juba jäime vahele.
- Jookseme? - Kes, meie või?
Ma mõtlesin meid, aga teie võite ka.
- Me kõik võime ära joosta. - Kes te olete?
- Hästi. No… - Tulete naaberlinnast?
- Jah. - Ei.
Ei.
Kas te olete siis võõrad?
Pead silmas inimesi, keda te ei tunne?
Muidugi.
No nagu ma alati ütlen:
„Võõras on tegelikult lihtsalt sõber, kellega sa veel tutvunud pole.“
Mina ütlen sama!
- Ütled sa päriselt nii? - Jah. Ütlen tõesti.
Küll on tore, et te võõrad olete,
me maiad oleme nimelt võõraste vastu äärmiselt lahked.
- Päriselt? - Oo jaa. Täiega.
Mu tulevased sõbrad, te peate meie kuningannaga kohtuma.
Jah. Ta armastab võõraid.
Ta armastab neid ohverdada.
Mida?
Ära kuula teda. Ta on idioot.
- Anna andeks. - Oh neid lapsi.
Minu järel!
Tulge eest.
Jätke kõik muu pooleli. Vaadake, ma leidsin metsast võõrad.
Vaadake, üks suur ja üks väike.
Aitäh.
Tere tulemast, võõrad. Tore teid näha.
Aitäh.
- Jah. Tere. - Palun tulge siia. Võtke avokaadot.
- Aitäh. - Aitäh teile.
- Aitäh. - Tere, olen Judy.
Te olete nii lahke.
Tomatit pakutakse ka.
- Aitäh. - Widgit. Kuule.
Näed? Nad on väga lahked. Jaa.
Lõpuks ometi koheldakse mind… meid nii, nagu ma… me väärime.
- Jah. - Eks ole?
Olgu, sõbrad. Teil on aeg kuningannaga kohtuda.
- Minu järel. - Hästi.
Lähme paleesse.
Vaadake, kui uhke ja suur see on.
Tere tulemast, võõrad.
Palun kummardage meie kuninganna Sak K'uk'i ees.
Tere.
Tere tulemast, võõrad. Mul on suur rõõm teiega kohtuda.
- Tere, teie kõrgus. - Tere.
- Kuidas läheb? - Imeliselt.
Oled näljane, mürakas?
Oo jaa, alati.
Sööme siis.
Ei. Plaksutan mina. Pidusöök alaku.
Koguneme! Olgu, plaan on järgmine.
Söögi ajal me hargneme ja uurime, mida siit varastada võiks.
Otsige valvurite nõrku kohti.
- Selge. - Jah.
- Kevin, ära kõike ära riku. - Kuidas ma seda teha saaks?
Tundub, et sul on kohe selline anne.
Jaa.
- Anne jah. - Ära tee seda. Selge? Läki.
Seda delikatessi ma ei tunne, aga see on oivaline.
- Siin sa oled. - On teil lõbus?
- Naudite, jah? - Jaa.
- Jah, tore on. - Sööge veel.
- „Veel“ on mu lemmikroog. - Mugime.
Tahaksin osata ennast kehtestada. Rääkige, kuidas te seda linna juhite.
Ausalt öeldes on see päris lihtne. Väga igav.
Ei ole igav.
Ja mul on ka isekam põhjus:
mu töökohas võib vabaneda juhipositsioon
ja, noh, teie olete edukas naissoost juht.
Kuulaksin meeleldi näpunäiteid, kuidas klaaslage purustada.
Mis lage?
Klaas. Liiv, millest läbi näeb.
No teate, nagu…
Õpetan sulle rõõmuga kõike, mida tean. Aga täna naudime pidusööki.
Räägi, mis tunne on olla
osa tsivilisatsioonist, millel on üliarenenud suhtlussüsteem.
Ei mina tea.
Järgmine küsimus.
Kas me istume eraldi väiksemas lauas mingil tseremoniaalsel põhjusel?
See on lastelaud. Meie oleme lapsed.
Aga ühe soovituse annan ma sulle küll.
Langeta otsuseid ise.
Ootamine, et midagi juhtuks, on iga juhi surm.
Leia oma eesmärk.
Riski pisut.
„Riski pisut.“
Üks küsimus. Mis sinu arvates siin linnas kõige väärtuslikum on?
Inimeste ühtehoidmine.
Aga mis ese?
See hunnitu püramiid.
- Jajah. - Jah.
Aga ehk midagi väiksemat? Mis kotti mahuks või…
Jessas.
No aardekambris on igasugu hinnalisi asju. Kas tahad näha?
Bingo.
Olen aasta pärast 12, siis saab must kuningas.
Peagi istun ma oma õigusjärgsel kohal, laua otsas.
Pole paha.
Praegu valitseb mu ema.
Kas see punaseis rõivais naine on sinu ema?
Ei, ta on band…
Ei, minu ema ei ole üldse lahe.
Aga emasid peab austama.
Minu ema on minu heaks nii palju ohverdanud.
Ah nii.
- Oo jaa. Väga palju. - Vabandust.
Ma avastasin valvurite nõrga koha: nad on liiga lahked.
Mida see tähendab?
Seda, et valvurid on liiga lahked.
Nii ma ütlesin jah.
Mehed! Me peame lahkuma.
Kevin, see on suurte inimeste laud. Mine sina laste lauda.
Nad valmistuvad meid ohverdama.
Mida? Miks?
Sa eksid, Curly. Nad hoopis poputavad meid.
Ja sa ütlesid, et just seda nad enne ohverdamist teevad.
Oh ei. Lõpetage söömine.
- Miks sa ise edasi sööd? - Ma ei suuda lõpetada.
Nõnda. Mul on siseinfot.
Kevini sõnul valmistuvad nad meid ohverdama.
Ja ta ütles, et pärast nülitakse nahk…
Lõpeta.
- Nad nuumavad meid… - Ei.
…ja siis ohverdavad.
Ei, nad viivad meid oma aardekambrisse.
- Ei. - Ära söö!
Milline uskumatu vedamine.
Ehk ongi see uskumatu.
Just seda ma… Ma ütlesin just, et see on uskumatu.
Jah, see ongi uskumatu.
Jah, ja mina ütlesin sama.
Aga negatiivses mõttes.
Olgu. Rahunege maha.
Kevin, palun räägime pisut.
- Me peame põgenema. - Paar sõna.
Mida sa teed?
Üritan sind hoiatada.
Ei, sa õõnestad mu autoriteeti.
Vaata neid. Nad on paanikas.
Võtan natuke veel, kuni nad räägivad.
Ma üritan aidata, et meid ei tapetaks.
Kuule. Tee seda, mida sina kõige paremini oskad,
ja mina teen sama.
Mida sa oskad?
Oskan olla… Mitte juht, aga see, kes kõike otsustab.
Ja mida mina oskan?
No mina ei tea. Midagi kindlasti.
Ema ja isa ütlevad, et ma teen alati valesid asju.
Ehk ongi see mu parim oskus.
Nad ütlevad sulle nii? Kõva häälega?
No selles eksid sa küll, et maiad meid…
et maiad meid ohverdada plaanivad.
Aga kõiges sa kindlasti ei eksi.
Vahel tundub, et eksin.
Kui me su koju viime, võiksid ehk oma vanematega rääkida.
Tõesti? Kas tuled kaasa?
Ei, ei tule.
Mina ei tunne neid, nii et räägi nendega ise.
Olgu siis.
Aitäh.
Tere tulemast. Astuge edasi. Ärge peljake.
Siin on meie suurimad aarded,
mida põlvest põlve edasi pärandatakse. Näiteks see peaehe.
Mis selle hind olla võiks?
Hind? See on hindamatu.
Pane kirja.
Hind: hindamatu.
Olgu siis. Tulge kaasa.
Vaadake neid imekauneid kunstiteoseid.
Puhas käsitöö.
- Pane kirja. - Jah.
Ja minu lemmik, jadeiidist nikerdatud kärnkonn.
Penelope, räägime pisut.
Jah?
Ei.
Selgita seda.
Ära varasta minu asju.
- Ära sina nende asju varasta. - Tühja kotiga ma siit ei lahku.
Pane see tagasi, noormees.
Andke andeks. Kui tahate… Nali!
Kuula nüüd!
Kuula ise!
Lugesin, et enne ohverdamist
pakkusid maiad ohvritele hõrgutisi ja kohtlesid neid kui kuningaid.
Siis riietati nad peenisse rõivaisse, viidi templi tippu
ja tapeti rituaali käigus.
No sina tapad mind oma igava jutuga.
Nad ei ole neist asjadest ühtegi teinud. Peale kahe esimese.
- Sõbrad! - Hei.
Mõtlesime, et järgmiseks võiksime me teid peenisse rõivaisse riietada.
Ja siis viime teid templi tippu, kus ootab üks rituaal.
Sul on õigus.
Aitäh. Aga ei.
- Sina? - Pole vaja.
Poisil on õigus.
Nad tahavad meid ohverdada.
- Rahu. - Mida me teeme?
Põgeneme kuidagi. Kutsun Judy.
- Kaua te teineteist tundnud olete? - Ta on minu poeg.
Tundub jah, et olete tuttavad.
- Jah. - Jaa.
See oli ülev kogemus, aga me peame minema.
- Tule, Judy. - Mida?
Ma pole veel kõiki aardeid näinud. Pilgutan silma.
Ei. Ära ütle seda kõva häälega välja. Sind ohverdatakse.
On teil kõik kombes?
Jube lõbus on.
Fantastiline. Nüüd viime teid püramiidi tippu.
Tahame, et osaleksite ühes rituaalis.
Rituaalses ohverdamises.
Said aru?
Olgu siis. Vudime!
- Vudime. - Vudime.
Jookske elu eest!
Äkki aeglasemalt? Pistma hakkab.
Jajah, jookseme elu eest aeglaselt. Hea mõte.
- Lähedal on portaal. - Kui lähedal?
- Ei tea. - Issand!
Widgit, nad lähenevad!
- Ma ei saa pidama! - Järsak!
- Järsak. - Kardan.
Olgu, liugleme liaanide otsas üle.
Judy, lähen esimesena, see võib ohtlik olla.
- Bittelig, see on madu! - Mida? Ei!
- Vabandust, minu viga. Liaan on. - Jumal.
- Kas sa pole madu näinud? - Ei ole.
Olgu. Bittelig, mine.
- Ei, nii ei saa. - Ei. Olgu. Koguneme!
Mis nüüd?
Susan oleks alla hüpanud.
- Hüppaski. Nii ta suri. - Ah jaa.
Mõtteid Susanist?
Igatsen teda.
Nad on meie taga, eks?
On jah.
- Kas keerame ümber? - Tere.
- Tervist, võõrad. - Tere.
Hei. Tšau.
- Siin te olete. - Tere.
Templisse pääseb teist teed pidi.
Tere.
Te oleksite äärepealt enne rituaali ära jooksnud.
Ulakad olete.
Teieta seda teha ei saa.
Me vajame teid.
Ei. Ei-ei.
Siiapoole, siiapoole.
Minge-minge.
Oh heldus. Selge. Noh…
Säästke mu sõpru!
Võtke hoopis mind. Ma olen elanud. Nemad on süütud.
Suruge oma nuga mulle kõhtu,
eemaldage mu ideaalselt niisutatud nahk ja väljendusrikas nägu.
Pistke see toika otsa.
Tapke mind. Nülgige rind.
Ohverdan oma… Ei, ma ei saa.
Andke andeks, see on liig. Olen nüüd puha paanikas.
- Vabandust. - On tal halb?
Pakkusin rituaaliks ennast, aga mõtlesin ümber. Andke andeks.
Puuviljade söömise ja loojangu vaatamise rituaaliks?
- Puuviljad? - Puuviljad?
Jah. Me käime siin päikeseloojangut imetlemas,
sööme puuvilju, ajame juttu.
- Ei kõla üldse halvasti. - No siis on teine lugu.
Teie majesteet, teil on seda raske uskuda,
aga me arvasime, et maiad ohverdavad inimesi.
Ohverdame?
Ta mõtleb vist seda, kui jumalatele maisi jätame.
Jah, just seda ma mõtlengi. Aga maisi asemel pean silmas inimesi.
Ning jumalatele jätmise asemel
ohvrite nülgimist ja nende pahupidi pööratud naha ülle tõmbamist.
Miks meid kaitsvad jumalad seda tahtma peaksid?
Jah. „Aitäh, jumalad.
Tahaksime teie rõõmuks endale inimnaha selga tõmmata“?
Pole üldse loogiline.
Kust te seda kuulsite?
Kevini käest.
Curly käest.
Vikipeediast.
Kas ta on mõni kuulus ajaloolane, too Vikipeedium?
Kust too Viki Peedia selle info sai?
Tegelikult pärineb see vallutajate meenutustest.
Ära kuula vallutajaid. Nad mõtlevad igasugu asju välja.
Kui mina kellegi vallutan,
tahan neist hullu mulje jätta.
Ütlen: „Neil on jalgade asemel maod. Ja nad söövad kassipoegi.“
Kõik mõtlevad: „Ah jaa. Saan aru, miks sa nad vallutasid.“
Kas selle teise küla rahvas ei söönudki siis kassipoegi?
Aga me ründasime.
Oleksin pidanud teadma, et teisest allikat ei tohi usaldada.
Tahaksin lihtsalt meie poolt öelda, et kohtame harva inimesi,
kes on nii rahumeelsed ja lahked ning ei tapa teisi kogu aeg.
- Vahel tapame. - Jah, kallis.
Aga ainult marodööre, sissetungijaid, ussjalgu ja vargaid.
Te tapate vargaid?
Oo jaa. Pidevalt. Me vihkame vargaid.
Kas vihkate ka bandiite?
Jah, neil võtame me pead maha.
Te pole ju bandiidid, ega?
Ei.
Te ei varastanud midagi, ega?
- Ei-ei. - Ei?
Ei.
Aga kes te siis tegelikult olete?
Me… Me oleme võõrad.
Võõrad.
Täname teid külalislahkuse eest, aga peame minema hakkama.
Stopp!
Vaadake kotid ja kukrud läbi.
Kontrolli.
- Valvurid. - Mul ei ole ühtegi kotti.
Tavaline vaas.
Taskud.
- Ainult üks vaas. Näe. Jah. - Midagi pole.
Ainult vaasid.
See naine pani midagi kotti.
- Avokaado. - Kõigest avokaado.
Tegelikult… Ohhoo, peame tõesti minema hakkama.
Nii et aitäh veel kord.
- Aitäh. - Sõbrad, hakkame liikuma.
- Aitäh. - Jah.
- Suur tänu teile. - Arvasime, et kõik on hinna sees.
- Nad on toredad. - Väga armsad.
Teisene allikas.
Mida te minust nüüd arvate?
Ma ei sobi ajarändurist bandiidiks.
- Ega see kõigile istugi. - See ei ole vaid sinu süü.
Ka Widgit ja Penelope tegid harjumuspäraseid vigu.
Aitäh, Judy, harjumuspärase toetuse eest.
Widgit, me peame poisi koju toimetama. Miks me siin oleme?
No kaart ütleb, et portaal on lähedal, aga ei ole, ega?
- Seal. - Kus?
Jube kaugel.
- Oh püha püss! - Sinna on päris pikk maa.
Troojas ütles Kassandra, et ma hüppan koos teiega kõrgelt kaljult alla.
Jah, aga teda ei tohiks uskuda, ega?
- Mina ei hüppa kusagile. - Ma ka mitte.
Ma kuulan Sak K'uk'i nõuannet.
Ja riskin pisut.
- Kevin? - Mina ka.
Widgit?
- No olgu. - Pabin tuleb sisse.
Tean, et maiade koha pealt ma eksisin, aga usun, et praegu ei eksi.
Olgu.
BINGLEY, INGLISMAA
Siin on kirjas, et see on väga hea sari.
Ja et sellelt on raske silmi pöörata.
Jah? Siin öeldakse, et teine osa on kehvavõitu.
Ja et kolmandas osas tapetakse keegi.
Loodetavasti see hirmus naine. Kus ta veel mängis?
Kohe vaatan.
Ei, ära vaata.
- Miks? - Teeme viktoriini.
Fianna. On aeg.
Lõpetage. Ärge naerge.
- Kurjad plaanid on tõsine asi. - Vabandust, isand.
Kevin, kas sa mängid videomängu?
Tubli, Kevin. Käid ajaga kaasas.
No nii.
Noh, olemegi kohal. Su magamistoas.
Meie oleme siin vaid hetk pärast lahkumist,
mis on veider, sest just seda ma ootasingi.
Olge tasa!
Napp pääsemine.
Olgu. No nii, noormees. Cas…
- Kevin. - Jah, seesama.
On aeg hüvasti jätta.
Võin ma midagi öelda?
- Jajah. - Lase käia.
Aga ruttu.
Tahaksin lihtsalt võtta hetke,
et tänada teid kõiki selle võrratu ja kordumatu seikluse eest.
Lühikeseks hetkeks tundsin, et olen osa meeskonnast.
Aga see on bandiitide meeskond ja sa oled bandiitide vastu ülikriitiline.
Tõsi, oled jah.
Olete ikka bandiidid? Te ei varastanud suurt midagi.
See tuletab meelde…
- See kuulub sulle. See ka. - Mida? See on ju minu oma.
- Ah jaa, see ka. - Kuidas?
Mina võtsin selle.
See oli juba siis katki, kui ma selle leidsin.
Selle võtsin ka. Natuke määrdunud on. Vabandust.
- Ma ei tea, mis see on. - Plast.
Ma ei tundnud sind veel. Vabandust.
Kevin, kellega sa seal räägid? Kas sul on külalised?
- Mitte kellegagi? - Ilmselgelt. Ma tegin nalja.
- Muidugi pole tal külalisi. - Lõpeta endaga rääkimine ja mine magama.
Jah, mine magama, kallis.
Kus ta veel mänginud on?
- Tead küll, selles… - Jajah.
Jah. Jessas, mis selle nimi oligi?
- Selle filmi. - Kohe otsin.
Adieu, mon frère.
- Hakkan sind igatsema. - Kevin, aitäh teadmiste eest.
Jah, see infonatuke, mida sa meile andsid, oli…
vahel päris kasulik.
Jah, näiteks hobuse kohta.
Jah, olgu-olgu.
Hästi tehtud.
- Ma kirjutan arvustuse. - Väga õige.
Põrgu päralt, kes sina veel oled?
Mis see oli?
- Ema! Isa! - Kevin!
Ei-ei. Oota.
Kevin.
Kevin, ära vaata.
Sa vaatasid.
Kevin.
Nad on söestatud.
Söekamakateks muudetud. Tunnen kaasa.
Kas need on mu ema ja isa?
Tuleb ette. Deemonivärk.
Mina küll söeks muutuda ei taha. Jääb ära.
- Ruttu, Kevin! - Widgit, portaal!
Jah, siin see on.
- See ei avane. - Palu ilusti.
Palun, kas sa saaksid avaneda?
Ei.
- Kas mu vanemad on surnud? - Ei.
Ütleme nii, et täie tervise juures nad pole.
Hinga, mees!
Tee pea mõtetest tühjaks.
Nüüd mõtle millelegi ilusale ja proovi uuesti.
Ja ava uks.
Hakkama sain!
- Lähme. - Läki.
- Jah. - Nägudeni, Kevin.
- Oodake. - Minge.
Tuletorm, palun sind.
Kas ma saan oma vanemad päästa? Kui ma ajas tagasi lähen?
Oh issa ristike. Sa tuled meiega.
AJALOOLISED TEGELASED
Lähme.
- Jasperid. - Jah, härra?
- Jah, Ülim Olend? - Pean välja saama.
Palav on. Aidake see ära võtta.
Olgu. Üks, kaks, kolm.
Aitäh. Oli see vast päev! Bandiidid põgenesid taas.
- Mida? - Jälle?
- Nokkloom? - Jah, las jääb. Vahva sell.
Ma vajan seda kaarti.
Bandiidid reisivad ajas ringi, aga ei lukusta portaale.
Peetnaani?
Peetnaani? Mis see veel on? Ei.
- Mida see tähendab? - Seda, et igal pool on uksed lahti.
- Tänaseid palveid? - Ei, anna andeks.
Mitte sellisel hetkel, Helen!
Avatud portaal võib viia katastroofini,
anakronismide, paradokside ja anomaaliateni… „Anomaalia“.
See kõlab jubedalt. Vürtsikat keerubijooki?
Keerubijook kuluks ära küll.
Olge hea. See aitab rahuneda.
Aitäh.
- Mis see… Tšau. Kes sina oled? - Keerub.
Ja see on sinu jook?
On jah. Kas soovite juurde?
Ei soovi, aga aitäh pakkumast.
Aitäh selle imemaitsva…
Saatke ta minema. Olgu. Tulge sisse, poisid. Tulge.
Nõnda. See on ülisalajane… Välja, välja, välja! Kaduge siit!
Nõnda. Seda ma teile näidata tahtsingi.
Oma ülimegalahedat uut projekti.
Kuulutan seda kõigile!
Ja samal teemal jätkates:
see on ka ülimega…
Ja pange nüüd tähele: see on ka ülimega salajane.
Keegi ei tohi sellest midagi teada. Kuulete?
- Korrake. - Keegi ei tohi midagi teada.
Ja korraga.
„Keegi ei tohi midagi teada.“
- „Kuulete?“ - Harjutame seda veel. Olgu, näita ette.
Pole võimalik.
See on… Ma… See on täitsa kindlalt piss.
Ja pidage meeles: mitte sõnakestki kellelegi.
PÕHINEB OSALISELT TERRY GILLIAMI JA MICHAEL PALINI LOODUD TEGELASTEL
PÕHINEB FILMIL „TIME BANDITS“
Tõlkinud Triin Jürimaa