IDŐBANDITÁK
Na jó, „Calvin”! Hazahoztunk. Viszlát!
Ne menjetek! Ne hagyjatok itt!
Ja, igen. Elmaradt a beszéd arról, hogy mindig velünk leszel utunkon.
Mármint gondolatban.
Alto!
Mindig emlékezni fogunk rád, „Carmen”! Velünk leszel utunkon.
Mármint gondolatban.
Azért ne hagyjatok itt, mert ez nem az én házam!
Widgit!
- De, az. - Nem az.
- Widgit! - Az.
- Nem az.
De, az. Nézd, ott a családod!
Ők nem az én családom.
Pedig döbbenetes a hasonlóság.
Ezek neandervölgyiek.
- Ilyet mondani az anyádról… - Nem az anyám.
Egy neandervölgyi ősasszony.
Én Homo sapien vagyok.
Kábé 50 000 évet tévedtél.
Ha jól hallom, anyád hív!
Nem az anyám!
Menj csak! Vissza a falkádhoz!
Nem az anyám, nem az én házam. A jégkorszakban vagyunk!
Ha nem ő az anyád, miért van apáddal?
Nem az apám.
Na jó, ez valami családi balhé lehet,
nem kéne belefolynunk.
Nemigen fogadják vissza egyhamar.
Kérlek, ne!
Ha más a szaga, elzavarják.
Küldetésünk van!
Megváltozott, mióta elkerült tőlük.
Kérlek!
Ne nézzetek a szemébe!
Adieu, kis kalandor!
- Nem vagyok… - Viszlát!
Viszlát, „Kirk”!
Egy pizsiben vagyok, sapival a fejemen!
Ó, majd’ el is felejtettem.
- Köszönöm! - Nem ebből van a kerítés.
Majdnem nála hagytam a tolmácssapkát.
Ne már, rém hideg van!
Nem a mi gondunk. Kit érdekelnek a szülei?
Nem értem.
Na ja. Én is így vagyok vele.
- Nézd már szegénykémet! - Az ég szerelmére!
Jól van! Gyere!
Ezt még nagyon megbánjuk.
Köszi!
Csak a jegyzőkönyv kedvéért: jó helyen vagyunk.
Előbb-utóbb ez lesz Kevin otthona.
Csak az időt néztem be kicsinyég.
Szóval Kevinnek és nekem is igazam volt.
Oké, Widgit, vigyük haza, jó?
Következő megálló: ugyanitt, máskor.
- Ahogy mondod. - Te akarsz dirigálni, Judy?
Azt hittem, egyenlők vagyunk.
- Igen. Ahogy mondod. - Helyes.
Én mint vezér…
Oké, amint megszabadulunk tőle, lenyúlunk pár ékszert.
Sőt, koronaékszert!
Az meg mi?
Tudom én? Hallottam valahol.
A koronaékszerek ékszerek.
- Oké, „Carlton”. - Oké, „Calvin”. Elég, elég.
BINGLEY, ANGLIA KR. E. 50 000
(A JÖVŐBEN ITT ÁLL MAJD KEVIN HÁZA)
Anyám borogass!
Itt laksz, ugye?
Nem, de jó lenne.
Ó, megvan! Látom, hol vagyunk.
Igen? Hol?
Nem tudom, de látom.
Gondolom, nehéz négydimenziós térképet olvasni.
Gondolom, nehéz befogni a szádat.
Eltaláltad! Valóban az.
Sokat beszélek, ha ideges vagyok, ha vidám vagyok, ha szomi vagyok.
Azaz állandóan.
És ezen a szerelvényen nincs fék.
Remélem, nem zavar senkit.
Vagy zavar valakit? Alto?
- Néha. - Oké. Judy?
- Nem. - Remek. Bittelig?
Picit.
Csak egy picit, oké. Widgit?
- Totálisan. - Totálisan?
- Penelope? - Igen.
Na, eljött az ideje, hogy a jó öreg Kevster befogja,
és a felnőttek beszéljenek.
De ha hasznossá akarod tenni magad, derítsd ki, hol vagyunk!
Ha hasznotokra lehetek…
Így lehetsz.
Oké.
Penelope, a vadon mélyére zavartad?
Ja, oda.
Adja itt a nagyokost, de nem tud semmit.
Csak egy gyerek.
Egy kisgyerek.
Oké… De kinövi.
Nem?
A szobájához hasonlót még soha nem láttam.
A tapéta miatt?
Nem, az ereje miatt.
A térkép egy ponton úgy lüktetett, mintha valódi tudás közelében lenne.
Jó, de nem miatta. Ő nem tud semmit.
Srácok, tudom, hol vagyunk!
Gyertek, gyertek!
Jól van na!
- Menjünk akkor! - Én…
Ezt nézzétek!
A klasszikus maja korban vagyunk, a későbbi Mexikóban.
És mit lehet innen ellopni?
Neked muszáj lopnod?
Nem elég megtapasztalni ezeket az elképesztő civilizációkat?
A lopás a hivatásunk. Korszaktól függetlenül.
Bizonyítunk azoknak, akik lenéznek minket vagy kételkednek bennünk.
Például a szülők?
Vagy a Legfelsőbb Lény.
Vagy a Mindenható Jó, ahogy hívja magát.
Ja. Ő teremtett minket, meg minden mást.
Hát, ha ennyire jó, és loptatok tőle,
és előle menekültök,
akkor nem ti vagytok a rosszak?
Dehogynem, szóval vigyázz magadra! Na, emberek!
Sompolyognunk kell, de gyorsan, szóval inaljunk!
- Oké. - Inaljunk!
Inaljunk!
- Állj! - Állj!
- Állj, kupaktanács! - Állj, kupaktanács!
Mondom, mi van:
azt olvastam, a maják a kiválasztottaknak
hatalmas bulikat csaptak.
- Igen! Jól hangzik. - Jól hát.
Nem teljesen.
Utána jött a máglya, a bőrük lenyúzása és a fejük lecsapása.
Utána kibelezték őket,
a fejüket pedig a hasukba varrták.
A beleket fára akasztották,
levágták az ujjaikat, és a szájukba tömték.
Aztán jöttek a fülek, és a végén az áldozat az istenek előtt.
- Mi? Na ne! Ez igaz? - Dehogy!
Van még valami hasonló jó híred, Mr. Depis?
Imádták a kakaót.
Én is imádom!
Viszünk kakaót, és csomó mást is.
- Igen! - Legyetek résen!
Nehogy elkapjanak az őrök!
- És inalás! - Inalás!
Ezt bebuktuk.
- Futás? - Ki, mi?
Hát, ránk gondoltam, de futhattok ti is.
- Szaladhatunk mind. - Kik vagytok?
- Oké, hát… - Szomszédos városból jöttetek?
- Igen. - Nem.
Nem. Nem, dehogy.
Akkor, idegenek vagytok?
„Idegen” alatt azt érted, valaki, akit nem ismersz?
Persze.
Én azt vallom, hogy:
„Egy idegen valójában egy ismeretlen barát.”
Én is ezt mondom állandóan!
- Tényleg ezt mondod? - Igen. Állandóan, tényleg.
Annyira örülök, hogy idegenek vagytok,
hiszen mi, maják szívesen látjuk az idegeneket!
- Komolyan? - Persze! De még mennyire!
Jövendőbeli barátaim, találkoznotok kell a királynővel.
Ja. Imádja az idegeneket.
Feláldozni.
Hogy mondtad?
Ügyet se vess rá! Idióta.
- Bocs! - Gyerekek…
Kövessetek!
Utat!
Mindenki hagyja abba, amit csinál! Idegeneket találtam az erdőben!
Nézd! Egy tök kicsi meg egy bazi nagy!
Köszönöm!
Üdv, idegenek! Örülünk nektek!
Köszönöm!
- Igen. Hahó! - Jöjjetek! Egyetek avokádót!
- Köszönöm! - Köszönöm!
- Sziasztok, Judy vagyok!
De kedves!
Vegyetek paradicsomot is!
- Kösz! - Widgit! Hé, figyu!
Látod? Tök vendégszeretők.
Végre úgy kezelnek engem… azaz minket, ahogy én… mi megérdemeljük.
- Ja. - Ugye?
Na jó. Gyertek, bemutatlak benneteket a királynőnek!
- Kövessetek, erre! - Oké.
Gyertek a palotába!
Látjátok, milyen hatalmas?
Üdv nektek, idegenek!
Boruljatok le királynőnk, Sak K’uk’ úrnő előtt!
Hahó!
Üdvözöllek benneteket, idegenek! Szívesen látunk benneteket.
- Üdv, felség! - Hali!
- Hogy vagytok? - Remekül.
Éhes vagy, nagyfiú?
Ajaj! Én állandóan éhes vagyok.
Akkor lakomázzunk!
Nem! Én tapsolok! De lakomázzunk!
Kupaktanács! Mondom a tervet:
vacsora közben szétválunk, és infót szerzünk a szajréról.
Mérjétek fel az őrök gyenge pontjait!
- Rendicsek. - Ja.
- Kevin, ezt ne barmold el nekünk, jó? - Mégis hogyan tenném?
Valami azt súgja, nagyon értesz ehhez.
Ja.
- Ebben utazol. - Szóval ne! Érthető? Hajrá!
Nem tudom, mi ez az ínyencség, de mennyei.
- Ez a beszéd! - Ízlik?
- Hm? Finom, igaz? - Igaz.
- Igen, jól elvagyunk. - Van még étel.
- Még több? Imádom! - Kaja!
Próbálok magabiztosabb lenni, szóval mesélj, hogy vezeted a várost!
Őszintén szólva, tök könnyű. Rém uncsi.
Szerintem nem is az.
És önzőnek fogok tűnni,
de a munkahelyemen megüresedett egy vezető pozíció,
és te, ugye, sikeres női vezető vagy.
Jó lenne, ha segítenél áttörni az üvegplafont.
Milyen plafont?
Üveg. Izé, átlátszó homok.
Tudod, mint a…
Örömmel megtanítalak mindenre, amit tudok.
De ma este lakomázunk.
Elárulod, milyen érzés
az egyik legfejlettebben kommunikáló társadalom tagjának lenni?
Mit tudom én!
Másik kérdés:
van valamiféle szertartásos jelentősége, hogy a kisebbik asztalnál ülünk?
Ez a gyerekasztal. Gyerekek vagyunk.
Egy tanácsot adok azért:
hozz döntéseket!
A vezetés halála a tétlenkedés.
Találj egy célt magadnak!
És ne félj fejest ugrani!
„Ne félj fejest ugrani”?
Egy kérdés: szerinted mi a legnagyobb érték a városban?
Az emberekben munkálkodó együttérzés.
És tárgyak közül?
A pompás piramis.
- Értem. - Igen.
Talán valami kisebb? Ami belefér egy szütyőbe, vagy…
Hát, hallod…
A városi kincstárban rengeteg értékes holmi van.
Kíváncsi vagy rájuk?
Ahogy mondod.
Amint jövőre betöltöm a 12-t, én leszek a király.
És elfoglalhatom az engem megillető helyet az asztalfőn.
Nem rossz.
Még anyám a főnök.
És az… Aki vörösben van, ő a te anyád?
Nem, ő egy band…
Sajnos anyám nem jó fej.
De ettől még tisztelned kell.
Anyám nagyon sok áldozatot hozott értem.
Értem.
- Ó, bizony. Rengeteget. - Elnézést!
Rájöttem, mi az őrök gyengesége. Túl kedvesek.
Azaz?
Azaz az őrök túl kedvesek. Ennyi.
Én is ezt mondtam. Ja.
Srácok! Le kell lépnünk!
Kevin fiam, ez a felnőttek asztala. Sipirc a gyerekasztalhoz!
Szertartásos áldozatra készítenek elő minket.
Micsoda? Miért?
Tévedsz, „Curly”. Életünk lakomáját csapták nekünk,
amit egy az egyben megjósoltál a feláldozás előttre.
Ó, ne! Hagyjátok abba a zabálást!
De miért eszel tovább?
Nem tudok leállni. Tudom, le kéne, de nem megy.
Oké. Van infóm.
Kevin szerint áldozatra készítenek elő minket.
És, ugye, említette a bőrünk lenyúzását…
Elég!
- Felhizlalnak… - Nem.
…aztán jöhet az emberáldozat.
Nem, megmutatják nekünk a kincseket.
- Ne! - Ne egyél már!
Majdnem túl szép, hogy igaz legyen.
Mert túl szép, hogy igaz legyen.
Én is ezt… Pont most mondtam, hogy túl szép, hogy igaz legyen.
Igen, túl szép, hogy igaz legyen.
Igen, és én is ezt mondtam!
De én negatívan értettem.
Na jó. Mindenki nyugodjon meg!
Kevin, egy szóra!
- Menekülnünk kell. - Jó, csak mondok valamit.
Mit művelsz?
Próbállak figyelmeztetni.
Nem, aláásod a tekintélyemet.
Nézz rájuk! Halálra rémültek.
Csak bekapok még egy falatot, míg megbeszélik.
Próbálok segíteni, mielőtt mindenkit feláldoznak!
Figyu, csak csináld azt, amihez értesz,
és én is így teszek!
És mi lenne az?
Hát, hogy… Nem vezér vagyok, hanem vezető.
Mármint mi az, amihez én értek?
Hát, mit tudom én! Valamihez csak konyítasz!
Anya és apa szerint állandóan rosszat teszek.
Lehet, abban vagyok a legjobb.
Ezt szokták mondani neked? A szemedbe?
Nos, tökre tévedsz abban, hogy a maják…
hogy a maják áldozatra készítenek fel minket.
De bizonyára nem tévedsz mindenben.
Néha úgy érzem.
Majd ha hazaviszünk, beszélhetnél a szüleiddel.
Komolyan? Te is ott leszel?
Én… Nem, én nem leszek.
Hát nem is ismerem őket, majd te beszélsz velük.
Oké.
Köszönöm!
Üdv! Gyertek be! Bátran, csak tessék!
Ezek a legértékesebb tárgyaink,
melyeket generációk óta becsben tartunk. Mint ez a felbecsülhetetlen értékű fejék.
Ta-dam!
Mennyi ennek a piaci ára kábé?
Az ára? Felbecsülhetetlen érték.
Írd fel!
Ár: felbecsülhetetlen.
Na, mindegy, kövessetek!
Nézzétek ezeket a csodás tárgyakat!
Mind kézművesmunka.
- Írd fel! - Ja, ja.
Ez a kedvenc darabom. Egy jádéból faragott varangy.
Penelope, egy szóra!
Nos?
Ne!
Magyarázd meg!
Ne lopj tőlem!
Ne lopj tőlük!
Üres szütyővel én innen nem megyek sehová.
Tedd vissza, fiatalember!
Bocs! Már Csak vicceltem.
Ide hallgass!
Te hallgass ide!
Azt olvastam, hogy az emberáldozat előtt
a maják a kiválasztottakat vendégül látják és a tenyerükön hordozzák,
aztán szép ruhába öltöztetik őket, felviszik mindet a templom tetejére,
és rituális szertartás során végeznek velük!
Te meg halálra untatsz!
Semmi ilyesmi nem történt az első kettő dolog kivételével.
- Hahó, barátaink! - Hahó!
Gondoltuk, örülnétek pár szép ruhának.
Utána felmegyünk a templom tetejére, a szertartásra.
- Igazad van. - Hm?
Köszönöm! Nem!
- Hát neked? - Nem, kösz.
A srácnak igaza volt!
Feláldoznak minket!
- Nyugi! Nyugi! - Mihez kezdünk?
Lógjatok meg! Elmegyek Judyért.
- Mióta ismeritek egymást? - Ő a fiam!
Ja, láthatóan ismeritek egymást.
- Ja. - Ja.
Ez tök fenséges volt, de mennünk kell.
- Gyere! - Miért?
Csomó kincset nem láttam még. Érted, ugye?
Nem… Ki ne mondd! Feláldoznak.
Jól vagytok?
Remekül.
Állati! Felviszünk a piramis tetejére.
Van egy csodás szertartásunk, vegyetek részt benne!
Mármint emberáldozatban.
Érted már?
Oké. Inalás!
- Inalás! - Inalás!
Az életetekért futtok!
Lassabban nem lehet? Nem kapok levegőt!
Ja, persze! Fussunk az életünkért, de lassan! Remek ötlet!
- Portál a közelben! - Mennyire közel?
- Nem tudom. - Jézusom!
Közelednek, Widgit!
- Nem tudok megállni! Nem… - Szakadék!
- Félek!
Oké, át kell lendülnünk a liánokon.
Megyek elsőként, Judy! Lehet, nem biztonságos.
- Az egy kígyó, Bittelig! - Mi? Ne!
- Bocsesz! Benéztem. Lián. - Istenem!
- Láttál már te kígyót? - Bevallom, nem.
Na jó! Bittelig, mehetsz!
Ó, ne! Ez nem fog menni.
Nem. Oké, oromtanács!
Most mi lesz?
Susan simán leugrott volna.
- Valóban. Meg is halt. - Jogos.
Emlékezzünk Susanre!
Hiányzik.
Mögöttünk vannak, mi?
Ja, ahogy mondod.
- Forduljunk meg? - Hahó!
- Üdv, idegenek! - Hahó!
Szió! Hali!
- Megvagytok! - Hahó!
Nem erre van a templom.
Sziasztok!
Kis híján elrohantatok a szertartás elől!
Nem szép dolog.
Nélkületek nem fog menni.
Szükségünk van rátok.
Ajaj!
Nem, nem, nem!
Erre! Erre, erre!
Menj, menj, menj!
Jesszusom! Na jó. Hát…
Kíméljétek meg a barátaimat!
Velem végezzetek! Én már eleget éltem! Ők ártatlanok!
Fogjátok azt a tőrt, döfjétek belém,
nyúzzátok le tökéletesen hidratált bőrömet testemről és karakteres arcomról,
aztán feszítsétek ki az egyik oszlopra!
Belezzetek ki! Nyúzzatok meg!
Felajánlom… Nem megy, srácok.
Bocsi, nem megy. Képtelen vagyok rá. Nem megy.
Kezdek kiborulni.
- Nem megy. Bocs! - Jól van?
Fel akartam ajánlkozni, de meggondoltam magam.
Restellem, tényleg.
Az „együnk gyümölcsöt és nézzük a naplementét” szertartásra?
- Gyümievés? - Gyümievés?
Feljövünk ide, nézzük a naplementét,
gyümölcsöt eszünk, csevegünk.
Nem hangzik rosszul.
Így már más.
Felség, nem fogod elhinni,
de mi azt hittük, hogy a maják áldozatot mutatnak be.
Áldozatot?
Biztos arra gondol, hogy kitesszük a kukoricát az isteneknek.
Igen. Arra, csak épp kukorica helyett emberrel.
És a „kitesszük” helyett
„rituálisan lenyúzzuk a bőrét, és jelmezt varrunk belőle.”
Miért akarnák ezt a minket védelmező istenek?
Igen. „Köszönjük, istenek!
A kedvetekért frissen nyúzott emberbőrben járunk majd”?
Ennek semmi értelme.
Honnan szedtétek ezt?
Kevin?
„Curly!”
A Wikipédiáról.
És ez a „Wikipédium” elismert történész?
Honnan vette ez a „Viki Peti” az értesüléseit?
A megszállók beszámolóiból.
Arra nem kell odafigyelni. Mindenfélét kitalálnak.
Ha én rohanok le egy másik népet,
én is rosszabbnak állítom be őket, mint amilyenek.
Azt terjesztem, hogy békalábon járnak és kismacskákat esznek.
Erre mindenki azt mondja, hogy tök jogos, hogy lerohantam őket.
Akkor a szomszéd faluban nem is ettek macskát?
De rájuk támadtunk!
Másodkézből származó infóban nem szabad megbízni.
Hadd mondjam el, hogy ritkán találkozunk olyan emberekkel,
akik ennyire békések és vendégszeretők, és nem gyilkolnak le másokat!
- Azért szoktunk gyilkolni is. - Igen, drágám.
De csak martalócokat, megszállókat, békalábúakat és tolvajokat.
Meggyilkoljátok a tolvajokat?
Hát persze. Nagyon is. Rühelljük mindet.
És a banditákat?
A banditáknak fejüket vesszük.
De ti nem vagytok banditák, ugye?
Nem.
Nem loptatok el semmit, ugye?
- Nem. - Nem?
Nem.
Akkor kik vagytok?
Mi… Hát, idegenek vagyunk.
Idegenek.
Köszönjük a vendéglátást, de most tényleg mennünk kell.
Állj!
Kutassátok át a kis szütyőiket!
Motozzátok meg őket!
- Őrök! - Nálam nincs semmi.
Ez csak egy váza.
Zsebek…
- Csak egy váza, látjátok? Ja, ja. - Üres.
Csak vázák.
Láttam, hogy valamit betett a táskájába.
- Avokádó. - Csak egy avokádó.
És most… Nekünk tényleg… Mennünk kell.
Még egyszer köszönjük!
- Köszi! - És most… Nyomás, csapat!
Köszi!
- Köszönünk mindent. - Nagyon befogadók vagytok.
- Kedvesek voltak. - Tök aranyosak.
Infó másodkézből…
Mit gondolhatnak rólam?
Nem vagyok időutazó banditának való.
- Hát, nem is való mindenkinek. - Nem csak a te hibád.
Widgit és Penelope is követtek el nyilvánvaló hibákat.
Judy, kösz a nyilvánvaló támogatást!
Na jó, Widgit, vigyük haza!
De mit keresünk itt?
A térkép szerint a portál errefelé van,
de nem látom sehol.
- Ott van. - Hol?
Jó messze van.
- Nagy zuhanás. - Jesszusom!
Trójában Kasszandra azt mondta, hogy veled egy szakadékba is beleugranék.
Az jó, de neki nem szabad hinni, ugye?
- Én le nem ugrok. - Én sem.
Én hallgatok Sak K’uk’ királynőre.
És fejest ugrok.
- Kevin? - Én is.
Widgit!
- Oké. - Kissé azért ideges vagyok.
Tudom, hogy a majákkal kapcsolatban tévedtem, de ebben nem.
Na jó.
BINGLEY, ANGLIA
Ó, azt írják, ez egy jó sorozat.
Hogy a tévé elé szögez.
Igen? Itt meg azt, hogy a második részre visszaesik a színvonal.
Ó, a harmadikban kinyírnak valakit.
Remélem, azt a rémes nőt. Miben is szerepelt?
Mindjárt megkeresem.
Ne, ne keresd meg!
- Miért? - Inkább fejtsük meg!
Fianna… itt az idő!
Ne nevessetek! Abbahagyni!
A gonoszság mindig komoly.
Elnézést, urunk!
Kevin, videójátékozol?
Helyes, Kevin! Nagyon modern.
Ez az.
Nos, tessék, a hálószobád!
Rögtön azután, hogy elhagytuk,
ami rém fura, mert pont erre számítottam.
Mindenki fogja be!
Ez meredek volt.
Oké. Nos, fiatalember, „Cas”…
- Kevin. - Úgy, úgy.
Itt elválnak útjaink.
Mondhatok valamit?
- Igen, igen. - Halljuk!
De gyorsan!
Megragadnám az alkalmat,
hogy megköszönjem nektek ezt az egyedülálló kalandot.
Életemben először egy időre egy csapat tagjának érezhettem magam.
De ez egy banditákból álló banda, és te elítéled a banditákat.
Ez igaz. Tényleg.
Ti tényleg banditák vagytok? Nem sokat loptatok.
Jut eszembe!
- Ez a tiéd, és ez is. - Mi? Ez az enyém.
- Ó, és ez is. - Hogyan?
Ez is.
Öö, ez már eleve rossz volt.
És ezt is lenyúltam. Picit koszos. Bocs!
- Gőzöm sincs, hogy ez mi. - Műanyag.
Elvettem, mielőtt megismertelek. Bocs!
Kivel beszélgetsz, Kevin? Vendégek vannak nálad?
- Senkivel. - Nyilván senkivel. Csak vicceltem.
- Persze hogy senkivel. - Eleget beszéltél magadban. Lámpaoltás!
Igen, kicsim, feküdj le!
Miben játszott még?
- Abban az izében… - Ó, ja.
Ja. Jesszusom, mi volt?
- Az a film, tudod! - Megnézem máris.
Adieu, mon frère.
- Hiányozni fogsz. - Kevin, köszönjük a tudásodat.
Igen, az a kevés infó, amit kaptunk tőled,
néha segített.
Például a lónál.
Igen, tényleg.
Ügyes voltál.
Írok róla értékelést.
Helyes.
Ki az ördög vagy te?
Ez meg mi volt?
- Anya! Apa! - Kevin!
Ne! Állj!
Kevin!
Kevin, ne nézz oda!
Odanéztél.
Ó, Kevin!
Elszenesedtek.
Szénné lettek. Sajnálom, Kevin!
Ők a szüleim?
Előfordul. Démoni tett.
Na, én nem akarok így járni. Nincs az az isten.
- Siess, Kevin! Gyorsan! - A portált, Widgit!
Igen, jó ötlet.
- Nem nyílik a portál. - Kérd szépen!
Kinyílnál, légyszi, a kedvünkért?
Nem nyílik.
Még mindig nem.
Nem.
És nem.
- A szüleim halottak? - Nem.
Legyen elég annyi, hogy nincsenek jó bőrben!
Szedd össze magad!
Ürítsd ki az elméd! Ürítsd ki!
Most gondolj valami szépre, és próbáld meg!
Nyisd ki az ajtót!
Sikerült!
- Gyerünk! - Nyomás!
- Mozgás! - Viszlát, Kevin!
- Várjatok… - Nyomás, nyomás!
Tűzvihar! Kérlek!
Megmenthetem a szüleimet, ha visszamegyek az időben?
Ó, az ég szerelmére! Velünk jössz.
TÖRTÉNELMI ALAKOK
Gyerünk!
- Jasperek! Jasperek! - Igen, uram?
- Igen, Felsőbbrendű Lény? - Segítsetek kimászni ebből!
Túl meleg. Segítsetek levenni!
Oké, egy, kettő, három!
Köszönöm! Pokoli napom volt.
Azok a banditák megint meglógtak.
- Mi? - Megint?
- Kacsacsőrű emlős? - Maradhat.
Imádom.
Kell az a térkép!
A banditák összevissza utaznak az időben, és nem zárják le a portálokat.
Céknán?
Céknán… Cék… Az meg mi? Nem!
- Azaz? - Azaz az ajtók
tárva-nyitva vigyorognak szerte az univerzumban!
- A mai ima, uram? - Nem, kösz.
Ne ilyenkor, Helen!
Egy nyitott portál katasztrofális dolgokhoz vezethet.
Anakronizmusok, paradoxonok, és anomáliák… anomáliák hátán.
Elég rosszul hangzik. Angyalkaszószos latte?
Az remek lenne.
Parancsolj, uram! Ettől majd megnyugszol.
Köszönöm.
- Mi a… Te meg ki vagy? - Az angyalka.
Ez meg itt a te szószod?
Pontosan. Kérsz még egy adagot?
Nem kérek. De azért kösz.
Köszönöm, köszönöm, köszönöm ezt a fin…
Rúgjátok ki! Oké. Gyertek be! Ide!
Ez szigorúan titkos… Kifelé, kifelé, kifelé! Ki innen!
Na, ezt akartam megmutatni.
Ez az én új szipiszupi, szuper menő projektem.
Mindenkinek elmondom!
Hozzátenném, hogy…
hiper-mega-szuper…
és nem győzöm eleget hangsúlyozni… szipiszupi mértékben hót titkos.
Egy szót se senkinek! Világos?
- Halljam! - Egy szót se senkinek!
Egyszerre!
Egy szót se senkinek!
- Így már jó? - Gyakorolni kéne. Oké, íme!
Na ne!
Ó, fuj! Ez… Ez… Ez tutira pisi.
Ne feledjétek: egy szót se senkinek!
KÉSZÜLT RÉSZBEN TERRY GILLIAM
ÉS MICHAEL PALIN KARAKTEREI
ÉS A „TIME BANDITS” CÍMŰ FILM ALAPJÁN
A feliratot fordította: Varga Attila