Puiku, Kalvinai. Tu namie. Viso gero.
Nenueikite. Nepalikite manęs.
Taip. Ne, būtinai reik išrėžt kalbą, kad mes visada keliausim su tavim,
kur „su tavim“ reiškia „tavo širdyje“.
Altai.
Mes tavęs nepamiršim, Karmen. Visada keliausim su tavim.
„Su tavim“ reiškia „tavo širdyje“.
Ne, nenueikite, nes čia ne mano namai.
Vidžitai.
- Tavo. - Ne mano.
- Vidžitai. - Tavo.
- Ne mano.
Taip, tavo. Žiūrėk, ten tavo tėvai.
Jie ne mano tėvai.
Bet jie panašūs į tave.
Tai neandertaliečiai.
- Negražu taip kalbėt apie savo mamą. - Ji man ne mama.
Tai priešistorinė neandertalietė.
Aš Homo sapiens.
Jūs tikriausiai apsirikote 50 000 metų.
Tave, regis, šaukia mama.
Ji nėra mano mama.
Eik pas ją. Grįžk pas saviškius.
Ji nėra mano mama, tai ne mano namai, mes atsidūrėm ledynmety.
Jei tai ne tavo mama, tai ką ji veikia šalia tavo tėčio?
Jis nėra mano tėtis.
Tiek to, čia šeimos barnis,
nesikiškime.
Sunku jam bus vėl pritapt savam lizde.
Ne, prašau.
Jį atstums, jei jis kvepės kitaip.
Mes vykdom misiją.
Jie ilgai nematė vieni kitų.
Maldauju.
Jokio akių kontakto.
Adieu, jaunasis keliauninke.
- Aš ne… - Lik sveikas.
Iki, Kirkai.
Aš tik su pižama, rankšluosčiu ir kepure.
Visai pamiršau.
- Ačiū. - Tokių pasiūta nedaug.
Būčiau pamiršęs vertimo kepurę.
Eime, labai šalta.
Jis – ne mūsų reikalas. Man jo tėvai nerūpi.
Aš nesuprantu.
Taip. Aš irgi taip jaučiuosi.
- Pažiūrėkit, kaip jis liūdi. - Tiek to.
Gerai. Ateik jau.
Jis prišauks mums bėdos.
Ačiū, bičiuliai.
Taip. Tik noriu pasakyt, kad vieta yra teisinga.
Ateityje čia tikrai bus Kevino namai.
Aš tik mažumėlę supainiojau laikmetį.
Todėl ir Kevinas, ir aš esame teisūs.
Gerai, Vidžitai. Grąžinkim jį namo.
Kita stotelė: ta pati vieta, kitas laikmetis.
- Žinoma. - Nori vadovauti, Džude?
Juk vadovaujam visi vienodai.
- Taip. Tiesa. - Smagu.
Aš, lyderė.
Gerai. Atsikratę jo, vyksim vogti brangakmenių.
Ne šiaip kokių, o karūnos brangakmenių.
O kas tie karūnos brangakmeniai?
Nežinau. Girdėjau apie juos kalbant.
Karūnos brangakmeniai yra tiesiog brangakmeniai.
- Gerai, Karltonai. - Gerai, Kalvinai. Pakaks.
BINGLIS, ANGLIJA 50 000 PRIEŠ MŪSŲ ERĄ
(KEVINO NAMŲ ATEITYJE VIETA)
Jėzau traškusis.
Tu čia gyveni?
Ne, bet man čia patinka.
Taip. Matau, kur mes.
Ir kur konkrečiai?
Nežinau, bet matau.
Įsivaizduoju, sunku išmokt skaityt keturių dimensijų žemėlapį.
O aš įsivaizduoju, kad labai sunku patylėti.
Pataikei. Tikrai.
Aš kalbu, kai susijaudinu, kai nudžiungu, kai liūdžiu.
Iš esmės, visada. Nepaliaujamai.
Tas varikliukas nuolat veikia.
Aš tikiuosi, kad nieko nenervinu.
Ar aš ką nors nervinu? Altai?
- Kartais. - Aišku. Džude?
- Ne. - Puiku. Biteligai?
Truputį.
Truputį, aišku. Vidžitai?
- Šimtu procentų. - Šimtu procentų?
- Penelope? - Taip.
Tuomet seniui Kevinui metas užsičiaupti
ir leisti kalbėt suaugusiesiems.
Bet jei nori pasitarnauti,
gali išsiaiškint, kur atsidūrėm.
Jei tai bus naudinga.
Bus.
Gerai.
Penelope, tu ką tik mažąjį Kibiną išsiuntei į mišką.
Taip.
Jis elgiasi taip, lyg viską žinotų, bet taip nėra.
O iš tiesų jis kaip mažas vaikas.
- Taip. - Jis ir yra vaikas.
Gerai… Bet tai nusibosta.
Tiesa?
Nebuvau matęs nieko panašaus į jo kambarį.
Dėl tapetų?
Ne, dėl jėgos.
Vienu metu žemėlapis subangavo lyg pajutęs tikrąsias žinias.
Taip, bet jis čia niekuo dėtas. Jis nieko nežino.
Bičiuliai, žinau, kur mes.
Eime, greičiau!
Tiek to.
- Eime. - Aš…
Žiūrėkite, bičiuliai.
Mes, atrodo, atsidūrėm būsimoj Meksikoj majų klasikiniame laikotarpyje.
Ir ką čia vogti?
Ar visada reikia vogti?
Ar nepakanka tiesiog mėgautis šiomis nepaprastomis civilizacijomis?
Vogti – mūsų pašaukimas. Vogti per visą istoriją.
Kad parodytume tiems, kurie mumis abejojo arba nevertino mūsų.
Savo tėvams?
Arba Aukščiausiajai Būtybei.
Ar Aukščiausiajam Gėriui, kaip jis save vadina.
Jis sukūrė mus ir viską.
Jei jis gėris, o jūs iš jo vogėte
ir bėgate nuo jo,
ar tai nereiškia, kad jūs blogi?
Taip, todėl saugokis. Gerai, paklausom.
Veiksim slaptai, bet greitai, todėl jungiam bidzenimo pavarą.
- Taip. - Bidzenam.
Bidzenam.
- Pala. - Pala.
- Stojam ir susiburiam. - Stojam. Susiburiam.
Štai kas.
Skaičiau, kad majai atrenka tam tikrus žmones
ir žiauriai su jais pasilinksmina.
- Taip! Gerai skamba. - Smagumėlis.
Ne, klystat.
Jie juos apdegina, nudiria jiems odą, nukerta galvą.
Tada perrėžia pilvą,
įkiša galvą ten, kur buvo žarnos,
o žarnas paima ir užkabina ant medžio,
nupjauna pirštus, įkiša juos į galvos burną.
Tada jie nupjauna ausis ir paaukoja juos dievams.
- Ką? Ne. Tai tiesa? - Ne.
Viską pasakei, pone Nuotaikos Gadintojau?
Jie mėgsta kakavą.
Aš mėgstu kakavą.
Mes čia prisigersime kakavos ir ne tik.
- Taip. - Būkit budrūs.
Nesileidžiam sugaunami sargybinių.
- Ir bidzenam. - Bidzenam.
Kaipmat sugauti.
- Bėgam? - Kas, mes?
Sakiau, mes, bet jūs irgi galit.
- Mes visi galėtume. Visi galėtume. - Kas jūs?
- Gerai… - Ar jūs iš kaimyninio miesto?
- Taip. - Ne.
Ne.
Tai gal jūs svetimšaliai?
Turit galvoje, nepažįstami?
Žinoma.
Kaip aš visad sakau,
svetimšalis yra viso labo draugas, kurio dar gerai nepažįsti.
Aš irgi taip visad sakau.
- Tikrai visad taip sakai? - Sakau. Taip, sakau.
Man labai malonu, kad jūs esat svetimšaliai,
nes mes, majai, svetingai priimam svetimšalius.
- Tikrai? - Taip. Labai.
Mano būsimieji draugai, privalote susipažinti su karaliene.
Taip. Ji dievina svetimšalius.
Kad paaukotų.
Ką?
Neklausykite jo. Jis idiotas.
- Atsiprašau. - Vaikai.
Paskui mane.
Iš kelio.
Liaukitės dirbę visi. Žiūrėkite, miške radau svetimšalių.
Žiūrėkit, yra didelis ir mažas.
Ačiū.
Sveiki, svetimšaliai. Labai malonu.
Dėkoju.
- Taip. Sveiki. - Prieikite, prašau. Imkite avokadų.
- Ačiū. - Ačiū.
- Sveiki, aš Džudė.
Jūs labai malonus.
Čia dalina pomidorus.
- Ačiū. - Ei, Vidžitai?
Matai? Jie labai svetingi. Taip.
Pagaliau su manim… mumis elgiamasi taip, kaip esu… esame verti.
- Taip. - Tiesa?
Gerai. Bičiuliai, metas susipažint su karaliene.
- Sekit paskui mane. - Gerai.
Prašom į rūmus.
Žiūrėkite, kokie didingi rūmai.
Sveiki, mano svetimšaliai.
Prašom nusilenkti karalienei, ledi Sak K'uk'.
Sveiki.
Sveiki, svetimšaliai. Džiugu su jumis susipažinti.
- Sveiki, jūsų didenybe. - Sveiki.
- Kaip laikotės? - Puikiai.
Išalkęs, dički?
O, taip. Aš nuolat išalkęs.
Tai pavalgykim.
Ne. Ploju čia aš. Bet eime vaišintis.
Susiburkite. Planas toks:
vakarienės metu visi išsiskirstom ir išsiaiškinam, ką čia galima pavogti.
Raskit to sargybinio silpnąsias vietas.
- Silpnąsias. Gerai. - Taip.
- Kevinai, nesumauk mums šio reikalo. - Kaip galiu sumauti?
Jaučiu, kad turi tam talentą.
Taip.
- Tai tavo talentas. - Todėl nesumauk. Girdi? Eime.
Nežinau, koks tai delikatesas, bet tai nepakartojama.
- Štai ir jūs. - Smagiai leidžiat laiką?
- Labai smagiai? - Taip.
- Taip, labai smagu. - Valgykit dar.
- Valgyt dar? Mėgstamiausias patiekalas. - Valgis.
Aš stengiuos būt atkaklesnė
ir norėčiau sužinoti, kaip jums pavyksta valdyt šį miestą.
Kad labai lengvai, jei atvirai. Net nuobodu.
Nemanau, kad nuobodu.
Savanaudiškai kalbant,
mano darbe atsirado laisva vadovo vieta,
o jūs esat sėkminga moteris lyderė.
Išklausysiu visus jūsų patarimus, kaip prakirst stiklo stogą.
Kokį stogą?
Stiklo. Kaip permatomas smėlis.
Kaip…
Aš mielai pamokysiu tave visko, ką moku.
Bet šįvakar mes švenčiame.
Galėtum man pasakyti, koks jausmas
būti viena pažangiausių civilizacijų bendravimo prasme?
Nežinau.
Kitas klausimas:
ar yra kokia ritualinė prasmė tame, jog mes sėdim prie atskiro mažesnio stalo?
Tai vaikų stalas. Mes – vaikai.
Nors vieną patarimą duosiu:
priiminėk sprendimus.
Galas bus tavo lyderystei, jei delsi su sprendimais.
Turėk tikslą.
Šok į nežinią.
„Šok į nežinią.“
Turiu klausimą. Kas, jūsų manymu, yra vertingiausia jūsų mieste?
Žmonių vienybė.
O daiktas?
Nuostabioji piramidė.
Taip.
O kas nors mažesnio? Kad į krepšį tilptų…
Vargeli.
Miesto iždinėje yra daugybė brangių daiktų.
Gal norėtumėte pamatyti?
Bingo.
Žinai, aš tapsiu karaliumi kitąmet, kai man sueis 12.
Ir sėsiu į teisėtą savo vietą –
stalo priekyje.
Neblogai.
Kol kas valdo mama.
Ar ta raudonais drabužiais, tavo mama?
Ne, ji bandi…
Ne, mano mama visai ne kieta.
Bet turi ją gerbti.
Žinai, mano mama dėl manęs daug ką paaukojo.
Tikrai?
- Taip. Labai daug. - Atleisk.
Aptikau sargybinių silpnybę – jie pernelyg malonūs.
Ką tai reiškia?
Tai reiškia, kad sargybiniai pernelyg malonūs.
Tai ir pasakiau.
Bičiuliai, mums reikia bėgti.
Kevinai, čia suaugusiųjų stalas, eik prie vaikų stalo.
Mus ruošia aukojimo ritualui.
Ką? Kodėl?
Klysti, Kerli. Jie su mumis žiauriai linksminasi,
ką tu ir sakei, kad jie darys prieš paaukodami mus.
O, ne. Nebevalgom.
Kodėl pats nesustoji?
Negaliu. Žinau, bet negaliu.
Gerai. Kai ką sužinojau.
Kevinas sako, kad mus ruošia aukojimui.
Jis dar sakė, kad nudirs mums odą, o pask…
Liaukis.
- Jie mus nupenės… - Ne.
…ir tada mus paaukos.
Ne, jie nuves mus į savo lobyną.
- Ne. - Liaukis valgęs.
Beveik per gerai, kad būtų tiesa.
Gal iš tiesų per gerai, kad būtų tiesa?
Aš pasakiau tą patį.
Taip, per gerai, kad būtų tiesa.
Taip, pasakiau būtent tai.
Bet aš sakau blogąja prasme.
Gerai. Visi nusiraminam.
Kevinai, galima tave porai žodžių?
- Mums reikia bėgti. - Taip, trumpam.
Ką tu darai?
Bandau jus įspėti.
Ne, tu žemini mano autoritetą.
Pažvelk į juos. Jie persigandę.
Aš užkąsiu, kol jie kalba.
Bandau padėti, antraip mus visus paaukos.
Klausyk, tu daryk tai, ką moki geriausiai,
o aš – tai, ką aš moku geriausiai.
Ir kas tai?
Aš ne lyderė, bet vadovaujanti.
Klausiu, ką aš moku geriausiai?
Nežinau. Tikriausiai ką nors juk moki.
Mama su tėčiu sako, kad aš nuolat klystu.
Gal tai moku geriausiai?
Jie tau taip sako? Garsiai?
Tu klysti, jog majai ruošia…
kad majai mus ruošia aukojimui.
Bet neabejoju, kad kartais būni teisus.
Jaučiu, kad yra panašiai.
Gal kai grąžinsim tave namo, pakalbėk su tėvais.
Tikrai? Kartu su tavim?
Ne su manim, ne.
Aš jų nepažįstu, todėl kalbėsi su jais vienas.
Gerai.
Ačiū.
Prašom. Užeikite. Nesidrovėkite.
Čia saugojami kai kurie vertingiausi mūsų daiktai,
perduodami iš kartos į kartą, kaip ši galvos puošmena.
O kokia jos perpardavimo vertė?
Vertė? Ji neįkainojama.
Pažymėk.
Kaina: neįkainojama.
Taigi, eikite paskui mane.
Pažvelkit į šiuos nuostabius papuošalus.
Rankų darbas.
- Pažymėk. - Taip.
Čia mano mėgstamiausias. Nefrito rupūžė.
Penelope, porai žodžių.
Taip.
Ne.
Paaiškink tai.
Nevok iš manęs.
O tu nevok iš jų.
Aš iš čia tuščiu krepšiu neišeisiu.
Atiduok, jaunuoli.
Atleiskite. Jei norit… Juokauju.
Paklausyk manęs!
Tu paklausyk manęs!
Aš skaičiau, kad prieš paaukodami
majai žmones gausiai vaišindavo ir elgdavosi su jais kaip su VIP,
paskui išpuošdavo gražiais drabužiais, užvesdavo ant šventyklos
ir nužudydavo ten juos ritualo metu.
Tu mane žudai nuoboduliu.
Nieko panašaus jie nedarė, išskyrus pirmus du dalykus.
Ei, draugai.
O dabar mes norime jus išpuošt gražiais drabužiais.
Tada užvesime jus ant šventyklos viršūnės vienam ritualui.
Tu teisus.
Ačiū. Ne.
- Tu? - Ne, nereikia.
Berniukas sakė tiesą.
Jie ruošia mus aukojimui.
- Ramiai. - Ką darysime?
Kažkaip bėgsime. Pakviesiu Džudę.
- Kiek laiko jūs pažįstami? - Jis mano sūnus.
Taip, jūs, rodosi, gerai pažįstami.
- Taip. - Taip.
Buvo tikra palaima, bet mums metas.
- Eime, Džude. - Pala, ką?
Dar turiu pamatyti vieną lobį. Mirkt.
Nesakyk garsiai. Būsi paaukota.
Ar viskas gerai?
Mums išties labai linksma.
Fantastika. Norime užvesti jus ant piramidės viršaus.
Ten atliekame nuostabų ritualą ir norime, kad jūs dalyvautumėte.
Dalyvauti žmonių aukojime.
Dabar supranti?
Taigi. Bidzenam.
- Bidzenam. - Bidzenam.
Gelbėkitės!
Galim bėgt lėčiau? Ims šoną gelti.
Taip. Gelbėkimės lėtai. Puiki idėja.
- Netoli yra portalas. - Kaip netoli?
- Nežinau. - O Dieve!
Vidžitai, jie vejasi.
- Negaliu sustot! Negaliu… - Skardis.
- Baisu.
Peršokime įsikibę lianų.
Džude, leisk man pirmam. Gali būt pavojinga.
- Biteligai, čia gyvatė! - Ką? Ne!
- Atleisk. Klydau. Čia liana. - Dieve.
- Esi matęs gyvatę? - Prisipažįstu, ne.
Gerai. Biteligai, šok.
Ne, nieko nebus.
Ne. Gerai. Susiburiam.
Kas toliau?
Siuzan būtų nušokusi nuo skardžio.
- Ji ir nušoko. Todėl jos nebėra. - Tiesa.
Prisiminkime mintyse Siuzan.
Ilgiuosi Siuzan.
Jie už mūsų, tiesa?
Taip. Čia jie.
- Gal apsisukime? - Sveiki.
- Labas, svetimšaliai. - Labas.
Labas. Sveiki.
- Štai kur jūs. - Labas.
Nubėgote ne tuo keliu į šventyklą.
Labukas.
Jūs vos nepabėgote nuo mūsų ritualo.
Tikri išdykėliai.
Negalėjome jo atlikt be jūsų.
Mums jūsų reikia.
Ne, ne.
Čionai.
Eime.
O, varge. Gerai.
Pasigailėkit mano draugų!
Paimkite mane! Aš jau pagyvenau! Jie nekalti!
Čiupkit peilį, durkit man į pilvą,
nudirkit mano tobulai sudrėkintą odą ir mano unikalų veidą.
Užmaukite ant savo kuolo.
Žudykite mane. Nudirkite man odą.
Aš aukoju… Negaliu, bičiuliai.
Atleiskit. Aš negaliu. Man to per daug.
Man baisu.
- Negaliu. Atleiskit. - Ar jam viskas gerai?
Aš aukojausi ritualui, bet apsigalvojau.
Apgailestauju.
Vaisiaus valgymo ir saulės stebėjimo ritualui?
- Vaisiaus valgymo? - Vaisiaus valgymo?
Taip. Mes čia užlipam stebėti saulėlydžio,
valgome vaisius ir plepame.
Ne taip jau baisiai.
Tai kas kita.
Jūsų didenybe, jūs nepatikėsite,
bet mes manėme, kad majai aukoja žmones.
Aukoja?
Gal ji kalba apie kukurūzus, kuriuos paliekame dievams.
Taip. Panašiai, tik vietoj kukurūzų, manėm, aukojami žmonės.
Noriu pasakyt,
jie papjaunami ir jiems nudiriama oda.
Kuriems galams to reiktų dievams, kurie mus saugo?
Taip. „Ačiū, dievai.
Mes siūlom jums papjautų žmonių odas?“
Nelogiška.
Kur tai girdėjote?
Kevinai.
Kerli.
Vikipedijoje.
Ar jis pripažintas istorikas, tas Vikipedijus?
Iš kur tas Vikis Pitis turi tokios informacijos?
Tai pasakojo majų užpuolikai.
Neklausykit, ką sako užpuolikai. Jie viską išsigalvoja.
Kai aš užpuolu kokią tautą,
noriu parodyti, kad jie blogesni nei iš tiesų.
Sakau: „Ei, vietoj kojų jie turi gyvates ir jie valgo kačiukus.“
Tada žmonės: „Taip, dabar aišku, kodėl juos užpuolėte.“
Tai tame kaime jie nevalgė kačiukų iš tiesų?
Bet juos puolėm.
Nederėjo remtis antraeiliais šaltiniais.
Aš sakyčiau, kad, mūsų požiūriu, retai kada sutinki tautą,
tokią taikią, draugišką ir nežudančią kitų žmonių.
- Kartais mes irgi žudom. - Taip, sūneli.
Bet tik plėšikus, užpuolikus, gyvatkojus ir vagis.
Žudote vagis?
Dar ir kaip. Mes nekenčiam vagių.
Nekenčiate banditų?
Taip, mes kertam banditams galvas.
Jūs juk ne banditai, tiesa?
Ne.
Jūs nieko nepavogėte, ar taip?
- Ne. - Ne?
Ne.
Tai kas jūs tokie?
Mes svetimšaliai.
Svetimšaliai.
Norime padėkoti jums už svetingumą, bet mums jau metas.
Stokit.
Patikrinkite jų krepšius ir kapšelius.
Patikrink.
- Sargyba. - Aš neturiu krepšio.
Tai tik vaza.
Kišenės.
- Čia tik vaza. Žiūrėkit. Taip. - Nieko.
Tik vazos.
Mačiau, kaip ji kažką įsidėjo.
- Avokadas. - Tik avokadas.
Šiaip jau… Mums metas.
Taigi, dar sykį ačiū.
- Ačiū. - Komanda, eime.
- Ačiū. - Taip.
- Labai dėkojam. - Manėme, kad viskas buvo įskaičiuota.
- Labai malonūs. - Taip, mieli.
Antraeilis šaltinis.
Ką visi apie mane pamanė?
Nesu sutvertas būt laiku keliaujančiu banditu.
- Tai ne visiems. - Ne tu vienas kaltas.
Vidžitas ir Penelopė padarė įprastinių savo klaidų.
Ačiū, Džude, už tavo įprastinį palaikymą.
Gerai, Vidžitai. Turim grąžinti jį namo.
Tai ką mes čia veikiame?
Žemėlapis kažkur čia rodo portalą,
bet tai ne jis, tiesa?
- Ten. - Kur?
Labai toli.
- Varge tu traškusis. - Labai žemai.
Trojoje Kasandra pasakytų: „Su tavim nušokčiau nuo skardžio.“
Taip, ji nėra itin patikima, tiesa?
- Aš nešoksiu. - Aš nešoksiu.
Aš paklausysiu Ledi Sak K'uk'.
Šoksiu į nežinią.
- Kevinai? - Aš irgi.
Vidžitai.
- Gerai. - Mane apėmė nerimas.
Žinau, kad klydau dėl majų, bet dėl šito, manau, neklystu.
Tiek to.
BINGLIS, ANGLIJA 2024 M.
Rašo, kad geras serialas.
Rašo, kad negalima akių atplėšt.
Taip? Rašo, antra serija truputį nekokia.
Rašo, kad trečioje serijoje nužudo žmogų.
Tikiuosi, tą baisią moteriškę. Kur ji vaidino?
Tuoj surasiu.
Ne, neieškok.
- Kodėl? - Bus viktorina.
Fiana… Metas.
Nesijuokite. Liaukitės.
Mes blogis, todėl reikia rimties.
Atleisk, šeimininke.
Kevinai, žaidi vaizdo žaidimą?
Puiku, Kevinai. Šiuolaikiška.
Taip.
Pataikėm. Tavo kambarys.
Atsidūrėm čia praėjus vos akimirkai po mūsų išėjimo,
o tai keista, nes maniau, kad būtent taip ir bus.
Tylos, visi.
Per plauką.
Gerai. Jaunuoli, Kas…
- Kevinas. - Taip, teisingai.
Metas atsisveikinti.
Galiu kai ką pasakyti?
- Taip. - Sakyk.
Tik trumpai.
Noriu jums nuoširdžiai
visiems padėkoti už šią nuostabią, nepakartojamą kelionę.
Net trumpam pasijutau tikru komandos nariu.
Bet, žinai, mes – banditų komanda, o tu smerki banditus.
Tiesa. Smerki.
Ar jūs tikrai banditai? Nieko nevagiate.
Prisiminiau.
- Tai, regis, tavo, ir tai. - Ką? Čia mano.
- Taip, šitas. - Kaip?
Aš paėmiau šitą.
Taip, radau jį jau sulūžusį.
Aš irgi šitą buvau paėmęs. Truputį išsitepė. Atsiprašau.
- Aš nežinau, kas tai. - Plastikas.
Paėmiau, kai dar tavęs nepažinojau. Atleisk.
Kevinai, su kuo ten kalbi? Turi svečių?
- Su niekuo? - Žinoma. Aš pajuokavau.
- Kokie dar svečiai. - Liaukis kalbėjęs su savimi ir eik gult.
Taip, į lovą, mielasis.
Kur dar ji vaidino?
- Žinai… - O, taip.
Taip, Dieve, kur?
- Tame filme. - Tuoj surasiu. Surasiu.
Adieu, mon frère.
- Man tavęs trūks. - Kevinai, ačiū už žinias.
Taip, tos kruopelytės žinių
kartais padėdavo.
Taip, apie arklį.
Taip, žinoma.
Šaunuolis.
Aš pateiksiu vertinimą.
Taip ir padaryk.
Kas, po velnių, esi?
Kas čia buvo?
- Mama! Tėti! - Kevinai!
Ne. Stok.
Kevinai.
Kevinai, nežiūrėk.
Jau pažiūrėjai.
Kevinai.
Jie suanglėjo.
Virto angliukais. Užjaučiu, Kevinai.
Čia mama su tėčiu?
Taip nutinka. Demonų reikalai.
Taip, nenorėčiau suanglėti. Tai jau ne.
- Greičiau, Kevinai! Greičiau! - Vidžitai, portalą!
Taip. Tuoj.
- Portalas neatsidaro. - Paprašyk atsidaryti.
Labai prašome atsidaryti.
Ne.
- Ar mano tėvai negyvi? - Ne.
Jiems tikrai nekas, sakykim.
Įkvėpk, žmogau!
Atsikratyk minčių. Apie nieką negalvok.
Dabar pagalvok apie kai ką gražaus ir vėl pamėgink.
Ir atidaryk duris.
Pavyko!
- Eime. - Eime.
- Iki, Kevinai.
- Palaukit… - Eikit.
Ugnies Audra, maldauju.
Ar galiu išgelbėt tėvus? Jei grįšiu laike, ar galiu juos išgelbėt?
Dėl Dievo meilės. Eime su mumis.
ISTORINĖS ASMENYBĖS
Eime.
- Džasperai. - Taip, pone.
- Taip, Aukščiausioji Būtybe? - Man reik iš čia ištrūkti.
Čia per karšta. Ištraukit mane iš čia.
Gerai, vienas, du, trys.
Ačiū. Sunki diena.
Tie banditai vėl pabėgo.
- Ką? - Ir vėl?
- Ančiasnapis? - Taip, palik jį.
Man patinka ančiasnapiai.
Man reikia to žemėlapio.
Tie banditai šmirinėja laiku neuždarydami portalų.
Buronanai?
Buronanai… Kas tie buronanai? Ne.
- Tai reiškia? - Tai, jog atviros
durys pokši visoje visatoje.
- Šios dienos maldos, pone? - Ne, deja.
Tik ne dabar, Helen!
Atviras portalas gali sukelti įvairius tragiškus įvykius,
anachronizmus, paradoksus, anomalijas.
Skamba siaubingai. Gal puodelį cherubino latės?
Mielai išgerčiau cherubino latės.
Prašom, pone. Tai jus nuramins.
Ačiū.
- Kas čia… Ei, kas tu? - Cherubinas.
Cherubinas, o čia tavo latė?
Taip. Gal įpilti dar?
Nereikia. Ačiū labai.
Ačiū už šį skanų…
Tegu skrenda iš čia. Gerai. Šen, vyručiai. Čionai.
Tai itin slaptas… Lauk! Lauk iš čia!
Taigi, štai ką norėjau jums parodyti.
Naujas mano super duperkietas projektas.
Nekantrauju visiems papasakoti.
Vadinasi…
Tai dar super…
negaliu nė apsakyt, koks super duperslaptas.
Niekas neturi žinoti. Girdite?
- Pakartokit. - Niekas neturi žinoti.
Unisonu.
Niekas neturi žinoti.
- Girdite? - Mes pasistengsim. Gerai.
Eina sau.
Aš… Čia tikrai šlapimas.
Nepamirškite, niekam nė žodžio.
KAI KURIE PERSONAŽAI KURTI
TERIO GILIAMO IR MAIKLO PEILINO
PAGAL FILMĄ „TIME BANDITS“
Išvertė Egidija Namavičė