Labi, Kalvin. Tu esi mājās. Uz redzi!
Neaizejiet! Nepametiet mani!
Jā. Nē, tu gribēsi runu par to, kā vienmēr ceļosim ar tevi.
"Ar tevi" - proti, tavā sirdī.
Alto.
Mēs tevi nekad neaizmirsīsim, Karmen. Mēs vienmēr ceļosim ar tevi.
"Ar tevi" - proti, tavā sirdī.
Nē, negribu, lai ejat prom tāpēc, ka tā nav mana māja.
Vidžit.
- Ir gan. - Nav.
- Vidžit. - Ir.
- Nav.
Jā, ir. Re, kur tava ģimene.
Tā nav mana ģimene.
Bet viņi izskatās tieši tā kā tu.
Tie ir neandertālieši.
- Rupji tā teikt par mammu. - Nav mana mamma.
Pirmsvēsturiska neandertāliešu sieviete.
Es esmu Homo sapiens.
Varētu būt kādus 50 000 gadus par agru.
Domāju, tevi sauc mamma.
Viņa nav mana mamma.
Ej pie viņas. Atgriezies pie sava bara!
Tā nav mana mamma, tā nav mana māja, un mēs esam ledus laikmetā.
Ja tā nav tava mamma, tad ko viņa dara ar tavu tēti?
Viņš nav mans tētis.
Labi. Tā izklausās pēc ģimenes problēmas, atstāsim viņus.
Viņam būs grūti atgriezties ligzdā.
Nē, lūdzu.
- Atraidīs, ja citādi smaržos. - Esam misijā.
Viņa prombūtnes laikā notikušas pārmaiņas.
Lūdzu!
Neskatieties acīs.
Adieu, mazais ceļotāj.
- Es ne… - Visu labu.
Uz redzi, Kērk.
Man mugurā tikai pidžama, dvielis un cepure.
Izkrita no prāta.
- Paldies. - Mums ir tikai dažas.
Gandrīz aizmirsu tulkotājcepuri.
Beidz, ir ļoti auksts.
Nav mūsu darīšana. Kāda mums daļa gar viņa vecākiem.
Es nesaprotu.
Jā. Tieši tā es jūtos.
- Paskatieties uz to sejiņu. - Apžēliņ.
Labi. Tad nāc!
Šis mūs iegrūdīs postā.
Paldies jums visiem.
Tā. Es tikai gribu pateikt, ka šī ir īstā vieta.
Galu galā tās būs Kevina mājas.
Tikai nedaudz nokļūdījos ar laiku.
Tāpēc mums ar Kevinu abiem bija taisnība.
Labi, Vidžit. Vedam viņu mājās!
Nākamā pietura: tā pati vieta, cits laiks.
- Tieši tā. - Gribi vadīt, Džūdij?
Man šķita, visi vadām vienlīdzīgi.
- Jā. Pareizi. - Forši.
Es - vadone.
Labi. Kad tiksim no viņa vaļā, nozagsim kādas dārglietas.
Un ne jau kaut kādas. Kroņa dārglietas.
- Kas ir kroņa dārglietas? - Es nezinu. Dzirdēju minam.
Kroņa dārglietas ir dārglietas.
- Labi, Kārlton. - Labi, Kelvin. Pietiks.
BINGLIJA, ANGLIJA 50 000. GADS P.M.Ē.
(KEVINA MĀJAS ATRAŠANĀS VIETA NĀKOTNĒ)
Ak tu tētīt.
Te tu dzīvo, jā?
Nē, bet man te patīk.
O jā. Redzu, kur esam.
Un kur tad tas ir?
Nezinu, bet redzu.
Man šķiet, ir ļoti grūti vadīties pēc četrdimensiju kartes.
Un man šķiet, ir ļoti grūti paklusēt.
Vārds vietā. Tā ir.
Es runāju daudz tad, kad esmu satraucies, priecīgs, bēdīgs.
Būtībā visu laiku. Neapklustu.
Mēles kūlējs tik runā un runā.
Es ceru, ka nevienu netraucēju.
Vai es kādu traucēju? Alto?
- Dažreiz. - Labi. Džūdij?
- Nē. - Tas labi. Bitelig?
Nedaudz.
Nedaudz, labi. Vidžit?
- Nepārtraukti. - Nepārtraukti?
- Penelope? - Jā.
Nu, šķiet, laiks vecajam Kevsteram aizvērties
un ļaut runāt pieaugušajiem.
Bet, ja gribi būt noderīgs,
mēģini saprast, kur mēs esam.
Ja tas varētu noderēt.
Nu, varētu gan.
Labi.
Penelope, tu iesūtīji mazo Kabinu mežā.
Jā, jā.
Viņš tēlo, ka visu zina, bet nezina.
Viņš vienkārši ir kā mazs bērns.
- Jā. - Viņš ir mazs bērns.
Labi… Bet tas pāriet.
Vai ne?
Viņa guļamistaba bija kaut kas neredzēts.
Tapešu dēļ?
Nē, enerģijas dēļ.
Vienbrīd karte pulsēja tā, it kā būtu īstu zināšanu klātbūtnē.
Labi, bet tas nebija viņa dēļ. Viņš neko nezina.
Draugi, es zinu, kur mēs esam.
Nāciet, nāciet!
Labi.
- Nu, ejam. - Es…
Paskatieties!
Izskatās, ka atrodamies nākamajā Meksikā, klasiskajā maiju periodā.
Un ko te varētu nozagt?
Vai jums vienmēr ir jāzog?
Vai nepietiek ar to, ka piedzīvo šīs vienreizīgās civilizācijas?
Zagšana ir mūsu profesija. Zagt dažādos vēstures laikos.
Pierādīt sevi tiem, kuri šaubījās par mums vai par zemu novērtēja.
Saviem vecākiem?
Vai Augstākajai Būtnei.
Vai Absolūtajam Labumam, kā viņš sevi nosaucis.
Jā, viņš ir radījis mūs un visu pārējo.
Nu, ja viņš ir labā iemiesojums un jūs no viņa zogat,
un jūs no viņa bēgat,
vai tas nenozīmē, ka jūs esat sliktie?
Jā, tāpēc labāk piesargies. Nu tā.
Mums jābūt zaglīgiem, bet ātriem, tāpēc traucieties.
- Jā. - Un traucamies.
Traucamies!
- Pag. - Pag.
- Apstājamies un sanākam. - Pag. Sanākam.
Paklausieties:
es lasīju, ka maiji izvēlas zināmus cilvēkus
un sniedz viņiem īstu laimes dienu.
- Jā! Tas ir tik labi. - Labais.
Nē, ne tā.
Viņi viņus sadedzina, nodīrā ādu un tad nocērt galvu.
Tad izlaiž zarnas, tad ieliek galvu to vietā.
Tad viņi paņem zarnas un uzmet kokā,
nogriež pirkstus un ieliek tai galvai mutē.
Un tad viņi, nu, nogriež ausis un tad upurē viņus dieviem.
- Ko? Nē. Tiešām? - Ak nē.
Vai gribi pastāstīt mums par viņiem vēl kaut ko, omas bojātāj?
Viņiem garšo kakao.
Man garšo kakao.
Mēs dabūsim kakao un ne tikai to.
- O jā. - Esiet modri!
Ka mūs nenoķer sargi.
- Un traucamies. - Traucamies.
Momentā noķēra.
- Bēgt? - Kam - mums?
Nu, es domāju - mums, bet jūs arī varat.
- Mēs visi varētu. Mēs visi. - Kas jūs esat?
- Labi, nu… - Esat no blakus pilsētiņas?
- Jā. - Nē.
Nē. Nē.
Tādā gadījumā vai esat svešinieki?
Vai ar "svešinieku" domājat kādu, kuru nepazīstat?
Protams, ka to.
Nu, kā es vienmēr saku:
"Svešinieks ir draugs, kuru tu vēl vienkārši neesi saticis."
Tieši tā es vienmēr saku.
- Tu tiešām vienmēr tā saki? - Jā. Es tā saku, jā.
Esmu tik priecīgs, ka esat svešinieki,
jo mēs, maiji, laipni uzņemam svešiniekus.
- Tiešām? - O jā. Kā tad.
Mani nākamie draugi, nāciet iepazīties ar valdnieci.
Jā. Viņai ļoti patīk svešinieki.
Lai upurētu.
Ko?
Neklausies viņā. Viņš ir stulbenis.
- Piedod. - Bērni.
Sekojiet man!
Malā!
Pārtrauciet visi darbu! Skat, es mežā atradu svešiniekus.
Skat, ir viens liels, un ir mazs.
Paldies.
Laipni lūdzu, svešinieki. Prieks jūs redzēt.
Paldies.
- Jā. Sveiki. - Nāciet, lūdzu. Paņemiet avokado.
- Paldies. - Paldies.
- Sveiki, es esmu Džūdija.
Ļoti laipni.
Tur dala tomātus.
- Paldies. - Ei, Vidžit? Ei.
Redzi? Ļoti viesmīlīgi. Jā.
Beidzot pret mani… mums izturas tā, kā pret mani… mums būtu jāizturas.
- Jā. - Vai ne?
Labi. Draugi, laiks jums satikt valdnieci.
- Sekojiet man. - Labi.
Nāciet uz pili.
Skat, cik tā diža un liela.
Lūdzu, mani svešinieki.
Lūdzu, klanieties mūsu valdnieces kundzes Sakkukas priekšā.
Sveiki.
Laipni lūdzu, svešinieki. Priecājos iepazīties.
- Labdien, Jūsu Augstība. - Sveiki.
- Kā klājas? - Burvīgi.
Esi izsalcis, brašuli?
O jā, es vienmēr esmu izsalcis.
Tad paēdīsim.
Nē. Plaukstas situ es. Bet dzīrosim.
Sanākam kopā. Tā, plāns tāds:
vakariņu laikā sadalīsimies un izpētīsim, kas ir zogams.
Meklējiet sarga vājās vietas.
- Vājās vietas. Labi. - Jā.
- Kevin, tikai neizbojā to mums. - Kā gan?
Man ir sajūta, ka tev tas padodas.
Jā.
- Tā ir. - Tāpēc neizbojā! Skaidrs? Ejam.
Nezinu, kas šī par delikatesi, bet absolūti satriecoša.
- Nu tā. - Jauki vadāt laiku?
- Izcili? - Jā.
- Jā, burvīgi. - Ēdiet vēl.
- Ēst vēl? Iet pie sirds. - Ņamma.
Cenšos būt pašpārliecinātāka un gribētu zināt, kā jūs vadāt šo pilsētu.
Godīgi sakot, tas ir visai viegli. Tas ir ļoti garlaicīgi.
Nedomāju, ka garlaicīgi.
Man ir savtīga interese,
manā darbavietā varētu būt brīva vadoņa vieta,
un, ziniet, jūs esat veiksmīga vadone.
Es gribētu jebkādu padomu, kā minoritātēm izlauzties.
Kam izlauzties?
Mazākumam, kas esam kā ieslodzīti.
Ziniet, tā…
Es labprāt tev iemācīšu visu, ko zinu.
Bet šovakar mums ir dzīres.
Vai tu vari man pastāstīt,
kāda ir saziņa vienā no attīstītākajām civilizācijām?
Es nezinu.
Vēl viens jautājums:
vai tam ir kāds ceremoniāls pamats, ka sēžam pie atsevišķa, mazāka galda?
Tas ir bērnu galds. Mēs esam bērni.
Bet vienu padomu gan es tev došu:
turpini pieņemt lēmumus!
Ja tikai gaidi, tā ir vadoņa nāve.
Atrodi savu mērķi!
Lec nezināmajā!
"Lēkt nezināmajā".
Viens jautājums: kas, tavuprāt, ir visvērtīgākā lieta šajā pilsētā?
Cilvēku kopības sajūta.
Un priekšmets?
Lieliskā piramīda.
- Jā. - Jā.
Un varbūt kaut kas mazāks? Kas ietilptu somā vai…
Ak vai.
Pilsētas dārgumu glabātavā ir daudz vērtīga.
Varbūt gribi aiziet apskatīties?
Bingo.
Zini, es pēc gada kļūšu par valdnieku, kad man paliks 12.
Drīz sēdēšu savā īstajā vietā: galda galā.
Nav slikti.
Pagaidām pie varas ir mana mamma.
Vai tā sarkanajā kleitā ir tava mamma?
Nē, viņa ir bandī…
Nē, mana mamma it nemaz nav stilīga.
Bet mums viņas jāciena.
Zini, mana mamma manis dēļ tik daudz upurējusi.
Skaidrs.
- O jā. Tik daudz. - Piedod.
Esmu atklājis sargu vājo vietu. Viņi ir pārāk jauki.
Ko tas nozīmē?
Tas nozīmē, ka sargi vienkārši ir jauki.
Tā es teicu, jā.
Ei, mums jāiet prom.
Kevin, re, šis ir pieaugušo galds. Ej atpakaļ pie bērnu galda.
Mūs gatavo upurēšanas rituālam.
Ko? Kāpēc?
Tu kļūdies, Kērlij. Viņi mums sniedz īstu laimes dienu,
tieši kā tu teici, ko viņi darītu pirms mūsu upurēšanas.
Ak nē. Beidziet ēst.
- Bet kāpēc tu vēl ēd? - Nespēju apstāties. Zinu, bet nespēju.
Labi. Es izlūkoju.
Kevins saka: viņi mūs gatavo upurēšanai.
Viņš arī teica, ka novilks mums ādu…
Izbeidz.
- Viņi mūs uzbaro… - Nē.
…un tad viņi mūs upurēs.
Nē, viņi mūs vedīs uz savu dārgumu glabātavu.
- Nē. - Beidz to ēst!
Gandrīz vai nešķiet ticami.
Varbūt tāpēc, ka nešķiet ticami.
Tieši tā es teicu, ka nešķiet ticami.
Jā, nešķiet ticami.
Jā, un tā es teicu.
Bet es domāju - sliktā nozīmē.
Labi. Nomierinieties visi.
Kevin, varam, lūdzu, aprunāties?
- Mums jābēg. - Jā, ātri aprunāsimies.
Ko tu dari?
Mēģinu jūs brīdināt.
Nē, tu grauj manu autoritāti.
Paskaties uz viņiem. Pārbijušies.
Es vēl nedaudz ieēdīšu, kamēr viņi runājas.
Mēģinu jums palīdzēt, citādi mūs visus upurēs.
Klau, tu dari to, kas padodas tev,
un es darīšu to, kas padodas man.
Un kas tas ir?
Būšu… nevis vadone, bet atbildīgā.
Es domāju - kas man padodas?
Nu, nezinu. Noteikti kaut kas sanāk.
Mamma ar tēti saka, ka es vienmēr kļūdos.
Varbūt man padodas tas.
Viņi to tev saka? Tā, tieši?
Nu, tu kļūdies par to, ka maiji gatavo… ka maiji gatavo mūs upurēšanai.
Bet esmu droša, ka par visu tu nekļūdies.
Dažreiz ir tāda sajūta.
Varbūt tad, kad aizvedīsim tevi mājās, jāparunā ar vecākiem.
Tiešām? Kopā ar tevi?
Ar… Nē, ar mani ne.
Es viņus nepazīstu, tāpēc tu pats vari parunāt.
Labi.
Paldies.
Laipni lūdzu. Nāciet iekšā. Nekautrējieties.
Te ir daži no mūsu vērtīgākajiem īpašumiem.
Nododam no paaudzes paaudzē. Piemēram, šī galvassega.
Par cik to var pārdot?
Par cik? Nenovērtējama.
Pieraksti to.
Cena: nenovērtējama.
Lai vai kā, nāciet līdzi.
Apskatiet visus šos mākslas darbus.
Tie visi ir rokām darināti.
- Pieraksti. - Jā, jā.
Un tas ir mans mīļākais. Izkalts nefrīta krupis.
Penelope, jāparunā.
Jā?
Nē.
Paskaidro šo!
Nezodz no manis!
Nezodz no viņiem!
Neiešu prom ar tukšu somu.
Liec atpakaļ, jaunekli!
Atvainojos. Ja gribat… Jokoju.
Paklausies mani!
Tu paklausies mani!
Es lasīju, ka pirms upurēšanas
maiji cienāja cilvēkus ar mielastu un izturējās pret viņiem kā īpašiem,
tad saģērba viņus smalkās drēbēs, tad aizveda tempļa augšā
un rituālā viņus nogalināja.
Tu mani galē nost ar garlaicību.
Viņi nav neko no tā darījuši, izņemot divas pirmās lietas.
- Draugi. - Ei.
Nu mēs nolēmām, ka varētu jūs saģērbt smalkās drēbēs.
Tad mēs jūs uzvedīsim tempļa augšā uz rituālu.
Tev bija taisnība.
Paldies. Nē.
- Tu? - Nē, negribu.
Puikam bija taisnība.
Viņi mūs gatavo upurēšanai.
- Mierīgi. - Ko lai darām?
Kaut kā jāaizbēg. Aiziešu pēc Džūdijas.
- Cik sen pazīstat viens otru? - Tas ir mans dēls.
Jā, izskatās, ka pazīstaties.
- Jā. - Jā.
Bija tiešām lieliski, bet mums jāiet.
- Nāc, Džūdij. - Paga, ko? Man vēl jāapskata dārgumi.
Nē… Tā nesaki. Tu esi upuris.
Jums viss labi?
Mums te ir lieliski.
Fantastiski. Vedīsim jūs uz piramīdas virsotni.
Gribam, lai piedalāties skaistā rituālā.
Piedalāmies cilvēka upurēšanā.
Tagad saproti?
Labi. Traucamies.
- Traucamies. - Traucamies.
Skrieniet ko kājas nes!
Varam skriet lēnāk? Mums durs sānos.
O jā. Skrienam ko kājas nes lēnām. Laba doma.
- Te tuvumā ir portāls. - Cik tuvu?
- Es nezinu. - Ak dievs!
Vidžit, viņi tuvojas.
- Nevaru apstāties! Nevaru… - Krauja. Krauja.
- Krauja. - Bail.
Labi, mums ar vīteni jāpāršūpojas pāri.
Džūdij, es pirmais. Tas varētu būt bīstami.
- Bitelig, tā ir čūska! - Ko? Nē!
- Atvainojos. Kļūdījos. Vītenis. - Tētīt.
- Esi kādreiz redzējis čūsku? - Atzīstos, neesmu.
Labi. Bitelig, aiziet.
O nē. Nesanāks.
Nē. Labi. Sanākam!
Ko nu?
Sūzana būtu nolēkusi no kraujas.
- Viņa nolēca. Tāpēc ir mirusi. - Pareizi.
- Domas par Sūzanu? - Es skumstu pēc Sūzanas.
Viņi ir aiz muguras?
Jā. Tie ir viņi, jā.
- Nu, griežamies riņķī? - Sveiki.
- Sveiki, svešinieki. - Sveiki.
Ei. Sveiki.
- Te jūs esat. - Sveiki.
Templis ir pa citu ceļu.
Sveiki!
Jūs gandrīz aizbēgāt, pirms mēs veicām rituālu.
Ļoti palaidnīgi.
Mēs bez jums nevaram to veikt.
Mums vajag, lai esat te.
Nē, nē, nē.
Uz šo pusi. Uz šo pusi.
Ejam, ejam, ejam.
Ak tu pasaulīt. Labi. Nu…
Apžēlojieties par maniem draugiem!
Ņemiet viņu vietā mani! Esmu dzīvojis. Viņi ir nevainīgi.
Ņemiet savu nazi, ieduriet man zarnās,
nomauciet manu izcili mitrināto ādu un rakstura pilno seju.
Uzspraudiet uz viena no saviem mietiem.
Slaktējiet mani! Dīrājiet mani!
Es upurēju savu… Nē, nespēju. Atvainojos. Nespēju. Tas ir par daudz.
Esmu panikā.
- Nespēju. Piedodiet. - Viņam viss labi?
Es piedāvāju sevi rituālam, bet tagad es pārdomāju.
Ļoti atvainojos.
Augļu ēšanas un saulrieta vērošanas rituālam?
Augļu ēšanas?
Jā. Mēs nākam augšā un vērojam saulrietu,
ieēdam augļus, papļāpājam.
Neizklausās slikti.
Nu, tas ir kas cits.
Jūsu Majestāte, jūs neticēsiet,
bet mēs domājām, ka maiji upurēja cilvēkus.
Upurēja?
Šķiet, viņa domā to, kad atstājam dieviem kukurūzu.
Jā. To es domāju, vienīgi "kukurūzas" vietā - "cilvēkus".
Un "atstāt" vietā
es domāju - "rituāli nodīrāt viņus un valkāt otrādi viņu ādu".
Kāpēc lai dievi, kuri mūs sargā, to gribētu?
Jā. "Paldies jums, dievi.
Mēs jūsu dēļ gribam valkāt cilvēkiem nodīrātu ādu"?
Neizklausās jēdzīgi.
Kur jūs to dzirdējāt?
Kevin.
Kērlij.
Vikipēdijā.
Vai tas ir slavens vēsturnieks - tas Vikipediums?
Kur tas "Viku Petijs" ieguva informāciju?
Īstenībā tas nāk no iebrucēju ziņojumiem.
Neklausieties iebrucēju teiktajā. Viņi var izdomāt jebko.
Nu, kad es pie kādiem iebrūku,
gribu, lai viņi izklausās sliktāk, nekā ir.
Es saku: "Ei, viņiem kāju vietā ir čūskas, un viņi ēd kaķēnus."
Un tad cilvēki saka: "Jā. Saprotu, kāpēc iebruki pie šiem."
Tātad tajā ciematā cilvēki īstenībā neēda kaķēnus?
Bet mēs uzbrukām.
Vajadzēja zināt, ka nedrīkst uzticēties sekundāram avotam.
Pateikšu no savas perspektīvas. Reti gadās satikt ļaudis,
kas ir tik mierīgi un laipni un visu laiku nenogalina citus.
- Mēs dažreiz nogalinām cilvēkus. - Jā, mīļais.
Bet tie ir laupītāji, iebrucēji, čūskkāji un zagļi.
Jūs nogalināt zagļus?
O jā. Un kā vēl. Mēs ienīstam zagļus.
Jūs ienīstat bandītus?
Jā, bandītiem mēs nocērtam galvu.
Jūs taču neesat bandīti, ko?
Nē.
Jūs taču neko nenozagāt, ne?
- Nē, nē. - Nē?
Nē, nē.
Tad kas jūs īsti esat?
Mēs esam svešinieki.
Svešinieki.
Gribam pateikties par viesmīlību, bet mums jādodas ceļā.
Stāt.
Pārbaudiet viņu somas un kules.
Pārbaudiet viņus!
- Sargi. - Man nekā nav.
Tā ir tikai vāze.
Kabatas.
- Te ir tikai vāze. Skat. Jā. - Nekā.
Tikai vāzes.
Es redzēju, ka viņa kaut ko ieliek somā.
- Avokado. - Tas ir tikai avokado.
Īstenībā… Oho, mums tiešām… Mums ir jāiet.
Tāpēc vēlreiz paldies.
- Paldies. - Nu tad… Komanda, iesim.
- Paldies. - Jā.
- Liels paldies. - Domājām, ka viss iekļauts.
- Viņi bija jauki. - Tik burvīgi.
Sekundārais avots.
Nez ko visi par mani domā?
Neesmu piemērots būt bandīts, kas ceļo laikā.
- Nu, tas nav domāts visiem. - Tā nav tikai tava vaina.
Vidžits un Penelope arī pieļāva savas ierastās kļūdas.
Paldies, Džūdij, par tavu ierasto atbalstu.
Labi, Vidžit. Mums viņš jādabū mājās.
Ko mēs te atkal darām?
Nu, kartē redzams, ka portāls ir kaut kur te,
bet nav, vai ne?
- Tur. - Kur?
Ļoti tālu.
- Tālu lejā. - Ak tu tētīt.
Trojā Kasandra teica, ka mēs kopā lēksim no augstas kraujas.
Jā, nu viņai nevar ticēt, ne tā?
- Nu, es nelēkšu lejā. - Es nelēkšu.
Es klausīšu kundzi Sakkuku.
Lēkšu nezināmajā.
- Kevin? - Es arī.
Vidžit.
- Labi. - Esmu tā kā satraucies.
Es zinu, ka kļūdījos par maijiem, bet domāju, ka man taisnība par šo.
Labi.
BINGLIJA, ANGLIJA 2024
Te rakstīts, ka tas ir ļoti labs seriāls.
Te rakstīts, ka nevar atraut acis.
Jā? Te rakstīts, ka otrā sērija ir nedaudz sliktāka.
Te rakstīts, ka trešajā sērijā vienu nogalina.
Cerams, to briesmīgo sievieti. Kur vēl viņa tēloja?
- Pameklēšu. - Nē, nemeklē.
Pildīsim viktorīnu.
Fianna… ir laiks.
Beidziet smieties. Nesmejieties!
Tas ir ļauni, tāpēc tas ir nopietni.
Piedod, kungs.
Kevin, tu spēlē videospēles?
Labi, Kevin. Ļoti moderni.
Nu tā.
Nu, esam klāt. Tava guļamistaba.
Esam atgriezušies precīzi vienu mirkli pēc aiziešanas.
Dīvaini, jo tieši tā man šķita, ka notiks.
Esiet visi klusi.
Par mata tiesu.
Labi. Nu, jaunekli, Kas…
- Kevins. - Jā, pareizi.
Te nu mēs atvadīsimies.
Drīkstu kaut ko teikt?
- Jā. - Klāj vaļā!
Bet ātri.
Es gribētu izmantot brīdi
un pateikties jums visiem par šo brīnišķīgo, nebijušo piedzīvojumu.
Īsu sava mūža brīdi es sajutos kā daļa no komandas.
Bet zini, šī ir bandītu grupa, un tu bandītus ļoti nosodi.
Taisnība. Tā ir.
Bet vai jūs esat bandīti? Jūs neko daudz nenozagāt.
Tas man atgādināja.
- Šis ir tavs un šis. - Ko? Tas ir mans.
- O jā, šis. - Kā?
Paņēmu šo.
Jā, tā bija saplīsusi, kad paņēmu.
Šo arī es paņēmu. Nedaudz netīrs. Piedod.
- Nezinu, kas ir šis. - Plastmasa.
Paņēmu no tevis, kad vēl tevi nepazinu. Atvaino.
Kevin, ar ko tu runā? Tev tur ir ciemiņi?
- Ne ar vienu. - Nu protams. Es jokoju.
- Protams, ka ne. - Beidz sarunāties ar sevi un ej gulēt.
Jā, ej gulēt, mīļum.
Kur vēl viņa tēlojusi?
- Tu zini… - O, jā.
Jā. Ak dievs, kur?
- Tā filma. - Es sameklēšu.
Adieu, mon frère.
- Man tevis trūks. - Kevin, paldies par zināšanām.
Jā, tas informācijas kriksītis, ko mums devi,
dažbrīd bija noderīgs.
Jā, par zirgu.
Jā, labi.
Lieliski.
Ielikšu recenziju.
Jā, vajadzētu.
Kas, pie velna, tu tāda?
Kas tas bija?
- Mammu! Tēti! - Kevin!
Nē. Stāvi.
Kevin.
Kevin, neskaties.
Tu paskatījies.
O, Kevin.
Viņi padarīti par oglēm.
Pārvērsti par oglēm. Man žēl, Kevin.
Tie ir mana mamma un tētis?
Tā notiek. Nelabā darbs.
Jā, es negribu, ka mani pārvērš par ogli. Nu nē.
- Ātrāk, Kevin! Ātrāk! - Vidžit, portāls!
Jā. Labi.
- Portāls neveras vaļā. - Palūdz!
Vai atvērsies pēc mūsu lūguma?
Nav.
- Vai mani vecāki ir miruši? - Nav.
Nu, labi viņiem nav. Teiksim tā.
Elpo, vecīt!
Attīri prātu! Ne par ko nedomā!
Padomā par ko jauku un mēģini vēlreiz.
Un atver durvis.
Man izdevās!
- Ejam. - Ejam.
- Uz redzi, Kevin.
- Paga… - Labi, ejiet.
Uguns Vētra, lūdzu.
Vai varu izglābt vecākus? Ja došos atpakaļ laikā, varētu izglābt?
O, apžēliņ. Tu nāksi mums līdzi.
VĒSTURISKO PERSONU GRĀMATIŅA
Ejam.
- Džasperi! - Jā.
- Jā? - Man jātiek no šī laukā.
Pārāk karsts. Nāciet, palīdziet noņemt.
Labi, viens, divi, trīs.
Paldies. Man bija ellīga diena.
Bandīti atkal aizmuka.
- Ko? - Atkal?
- Pīļknābis? - Jā, paturi. Man patīk pīļknābis.
Man jādabū tā karte.
Tie bandīti ceļo laikā un nenoslēdz portālus.
Biešanānus?
Biešan… Bieš… Kas ir biešanāns? Nē.
- Un? - Durvis visu laiku juceklīgi taisās vaļā.
- Šīsdienas lūgšanas? - Nē, atvainojiet.
Ne šādā brīdī, Helen!
Atvērts portāls var novest pie dažādām nelaimēm:
anahronismiem, paradoksiem un anomālijām.
Izklausās slikti. Tasīti ķerubu garšvielu lates?
Gribētu ķerubu garšvielu lati.
Lūdzu. Palīdzēs nomierināties.
Paldies, paldies.
- Kas par… Ei, kas tu tāds? - Ķerubs.
Tu esi ķerubs, šī - tava late?
Tā ir. Vai vēlaties, lai papildinu?
Negribu. Taču paldies.
Paldies, paldies par šo gar…
Tieciet no viņa vaļā! Labi. Nāciet šurp, puiši. Nāciet.
Tā, tas ir ļoti slepeni… Laukā, laukā, laukā! Ejiet laukā!
Labi, es jums gribēju parādīt šo.
Tas ir mans super-duperīgais jaunais projekts.
Tā gribu visiem pastāstīt.
Nu, tas liek man…
tas ir arī super…
un nespēju jums abiem to gana uzsvērt… superduperīgi slepens.
Neviens nedrīkst zināt. Dzirdat mani?
- Pasakiet. - Neviens nedrīkst zināt.
Unisonā.
Neviens nedrīkst zināt.
- Dzirdat? - Piestrādāsim. Labi, aiziet!
Nevar būt.
Tas… Es… Tas noteikti ir urīns.
Un atcerieties - nevienam ne vārda.
DAĻĒJI PAMATĀ TERIJA GILJAMA UN MAIKLA PEILINA TĒLI
PAMATĀ FILMA TIME BANDITS
Tulkojusi Laura Hansone