ZLODĚJI ČASU
Mami, tati, jsem doma.
Do školy jsem šla sama.
Není zač.
Kde jste?
Mami, tati, není tady nic k jídlu.
Kde všichni jste?
To je nějakej hrozně blbej vtip?
Kevine?
Kde jsi, ty bambulo?
A mám tě, Kevine.
Blbost.
Co to bylo zač, co mé rodiče proměnilo v uhlí?
Fianna. Démon. Říká se jí lovkyně.
Naskočila mi z ní husí kůže.
- Je děsivá. - Už jen tím, jak smrdí.
Chodili jsme spolu.
Ale bezva účes.
- Krásný oči. Pronikavý. - A ten pohled.
Proč jsi neřekl, žes s tím démonem chodil?
Bylo mi to trapný. Vidělas ji. S ničím se nemaže.
Moje rodiče přeměnila v hroudy uhlí.
- No právě. - Lidi, nasbíral jsem listy!
- No ale… - Ne.
Listy jíst nechceme, Bitteligu.
- Myslíš, že ji seslalo Ryzí zlo? - Ryzí zlo?
Hledala tu mapu. Ryzí zlo asi ví, že ji máme.
Co? A k čertu. To snad ne.
Ale to nic. Vím, co dělat.
No samozřejmě, že nevím. Nevím.
Ale my něco vymyslíme, takže klid, jo?
- Zvládneme to. - Co tyhle divný kořeny?
Ne! Díky.
Takže mí rodiče jsou mrtví?
Nejsou na tom dobře.
Ale máme plán,
protože vlastníme mapu, díky které cestujeme v čase.
- Jestli se tam dostaneme včas. - Můžeme tomu zkusit zabránit.
Myslíte, že to vyjde?
- Ne. - To si myslí on.
Ale já? Mohlo by.
Nevíme, jestli můžeme měnit minulost.
Ne, ale máme Widgita, který je mistr ve čtení v mapě.
Widgite, kde jsme teď?
Podle mých výpočtů jsme v centru Paříže v roce 1968.
To asi těžko, že?
Ještě se učím.
Našel jsem něco k jídlu!
Fosilie.
To je paráda.
Vejce.
- Ty jo. Skvělý. - Pane jo.
Co byste si dali? Umím volský oko.
Nebo vejce na toastu.
Omeletu?
- Omeletu. - Omeletu.
Tohle nakladl dvojitý pštros?
Čtyřnásobný.
Bitteligu, za tebou je možná něco nebezpečnýho.
Bitteligu, polož prosím tě ty vejce a hlavně je nerozbij.
Je to čtyřnásobný pštros?
Nemyslím si.
Asi bys měl utéct.
Asi by ses neměl ani hnout.
Co mám teda dělat?
Ach jo.
Proč to děláš? Ubližuje jemu.
Jsem senzibilka. Cítím bolest ostatních.
Bezva, to bude zítra bolet.
- To nic. Dobrý. - Dobrý? Jo?
Utečte!
Widgite, kde je portál?
- Nevím, musím to zjistit. - Kde jsme?
- Tam je. - Ne.
Kde je Kevin?
Lidi, tohle není fosilie.
Jsme v pravěku.
Kevine, uteč!
Polož tu lebku!
Ne!
Pusť ji! Je tam dinosaurus! Uteč!
- Dinosaurus! - Dinosaurus!
- Je to pterosaurus!
- Ptero… - Pterosaurus! Utečte!
K portálu!
Utíkej, Kevine!
- Dobrý. - Jo.
Opatrně.
Moc se omlouváme.
Odškodné.
Jo.
Kevin asi nepřežil.
Tak to je teda smutný.
Aha, dobře. Zdá se, že jsme přišli o dalšího zloděje.
Tak na něj chvíli zavzpomínáme.
Hele, tak přežil.
Aha. Dobře.
Do toho si dejte svíčky a ony rozjasní…
Kevine, už tu blbou lebku nech.
Ryzí zlo, nesu zprávy.
Nemám čas, Damone.
- Sedm. - Ne, osm.
Hni s tou botičkou.
Co je, Damone?
Ty ne, Démone.
Nejvyšší bytost má nějaký tajný projekt.
Nejvyšší… má tajný projekt?
V čem tkví?
Nevím, je to tajný.
Johne, vezmi to, prosím.
Fianno, máš tu mapu?
Ne.
Takovou odpověď jsem nechtěl.
Rodiče toho kluka překáželi, přeměnila jsem je v uhlí.
Tak aspoň něco.
Teď už toho kluka poznám po pachu.
A najdu ho.
Nezklamej mě, Fianno.
Cizinci!
Já vždycky říkávám,
- že cizinec je přítel, kterého… - Čarodějnice.
Cizinci. Tím pádem čarodějnice.
- Cítím z něj vztek. - Ví, co si myslíme.
Protože je to čarodějnice.
Ale ne, středověk.
- Čarodějný kluk. - Bezva, kde?
Jako já?
Nejsem čarodějný kluk, ale Kevin Haddock.
Co je tohlencto?
Tohlencto… Tohle je…
Drak?
Ne, dobrý, nic se neděje.
Je to pravda, chlapče? Tohlencto je hlava draka?
Asi je to lebka triceratopse.
Ti cizinci zabili draka!
Ne, já tu lebku našel a přinesl ji sem.
Nezabili jsme ho.
Ale jo, draka jsme zabili společně.
Podíleli jsme se na tom všichni. Až na Kevina, ten jen nesl hlavu.
- Jo. - Vítejte, hrdinní drakobijci.
A Kevine.
Který jen nesl tu hlavu. Jo.
Vítejte na městském jarmarku. A copak tady máme zajímavého?
Tohle je Elizabetta a má na prodej úchvatnou kolekci klacků.
A tady je čuně s parukou. Čuník s parukou. Jo.
A tohle je Merek, žonglér se šneky.
- Zase ti utekli? - No jo.
Musel jsem je sníst, starosto.
Ale snaha se cení.
- Toť můj názor. - Jo, dobrý přístup.
Zastihli jste nás v celkem zbídačených časech, přátelé.
Máme to teď těžké.
Kočka!
Co proti nim máte?
Vy to nevíte?
Papež prohlásil, že kočky jsou nástrojem satana.
Takže… se jich zbavujeme.
Kočky nezabíjejte.
Zabíjejí krysy, co šíří mor.
Ne.
Mor je boží trest za šíření drbů.
Někdo říkal.
Vypadá jak můj exsnoubenec Gavin.
Ten v té čepičce.
Myslíš, že tu byl, a oni ho tu vyobrazili?
Mně všichni přijdou stejní.
Jako chomáč vlny s nosem.
Chápu, kam tím míříš.
Mé zlomené srdce dosazuje Gavina do tváří všech těch chlapů.
Jsi dobrá.
Ale podle mě je to on.
Pane starosto, jídlo je vynikající.
- Žaludy mám moc rád. - Výborně.
Ale nemáte něco jiného…
- Cokoliv. - …než žaludy?
Obávám se, že ne.
Nyní trošku hladovíme.
- Hladovíte? - Hladovíte?
Ano, trošku hladovíme. Vynecháváme dezerty a obědy.
A snídaně. A večeře.
Ale mezi tím si nedáváme svačinu.
Vidíte, to mi připomíná, máme na vás takovou prosbičku.
- Nemůžu… - Cokoliv, příteli.
Jste chrabří drakobijci. Kromě Kevina, co jen nesl hlavu.
Žadoníme vás o pomoc, abyste se postavili našemu nepříteli,
který nám tyto těžkosti způsobuje.
Aha. Proberu to se svým týmem.
- Jistě. - Jo.
Pojďme do toho. Buďme drakobijci a nechme se zasypat odměnami.
- Ale draci neexistují. - Přesně tak, mladíku.
Pomůžeme vám!
Hurá!
Slibuji, že toho vašeho draka zabijeme.
Tak to je skvělé. Ano.
Ale momentálně to není drak, komu čelíme.
Musíte bojovat s šerifem
a jeho velkou, dobře vyzbrojenou, krvelačnou armádou.
To je něco jinýho.
Když jim nedáme jídlo, mučí nás.
Hele, Merek se z mučení zrovna vrátil.
A dožongloval jsem.
Člověk se musí smát, jinak by jenom brečel.
Ale to taky děláme často.
Hurá našim velkým drakobijcům!
Ne, omlouvám se.
My nejsme velcí drakobijci. Nejsme.
V tom případě jste čarodějnice.
Jsme skromní drakobijci.
Hurá skromným drakobijcům!
Hurá!
- Co teď? - Utečeme a schováme se v lese?
Dělejme, že jsme mrtví.
- Můžeme to ignorovat. - Jasně.
Umřel na mor, že? To mě mrzí.
Nezdržíme vás, jen vás vybavíme našimi nejlepšími zbraněmi.
Elizabetto.
Tímhle? Klacky?
Má ten šerif nějaké slabiny nebo chyby?
Jednu chybu má.
- A to? - Neví, kdy přestat mučit.
To není slabina.
To je jeho jediná chyba?
Snad vám to pomůže. Pojď, Elizabetto.
- Vyšlo to? - Jo.
Utečeme a schováme se v lesích. Jdeme.
Milujeme vás, Penelope Statečná.
Stát.
Nikam se nevzdalujte.
Víte, kolik je.
Je čas nám přinést úrodu, burani.
Buď úrodu, nebo vaše prvorozené dítě.
A pokud jsme ho už vzali,
pak odvedeme druhorozené, třetirozené, čtvrtorozené a tak dál.
Už víte, co a jak.
Pardon, řekl jsem to nejasně?
Přineste sem své zdanitelné položky! Okamžitě!
Ne. Máme nové ochránce.
Drakobijce, kteří s vámi a šerifem pěkně zametou.
Drakobijce?
A kdepak ti drakobijci jsou?
Jsou hned…
- Jsou hned… - Kde?
Tady jsou. Naši chrabří všehobijci.
A Kevin, co jen nesl hlavu.
Tak, drakobijci, mám to chápat tak, že nás dnes vyzýváte k boji?
Že vás vyzýváme k boji dnes? Ne.
Dneska se to nehodí.
Pardon za zklamání, ale třeba příští týden nebo ten potom.
Prostě budeme v kontaktu. Tak jo.
Takže jste srabi.
- Co? - Srabi.
- Ale ne. - Můžeme vás ignorovat. Zcela.
Muži, vezměte od nich ovoce, kořenovou zeleninu a děti.
Říkal jste „srabi“?
Nás ignorovat nebudete.
Jsme drakobijci a zloději a pěkně si vás podáme.
Sám Bittelig vás zničí.
Má sílu sedmi mužů.
Bylo jich na mě osm.
Tohle se mi teda nelíbí. Rezavé okovy, to zavání tetanem.
Penelope, vůbec se necítíme bezpečně.
A to mluvím i za svoji kamarádku Judy.
Jo, nedaří se nám, ale já za to nemůžu.
A kdo teda?
Čí je to teda chyba, Penelope?
Promiňte, mámo a táto.
Promiňte, že jsem skončil ve vězení s bandou zdegenerovaných lupičů.
Keegane, my jsme tady.
Musel jsem vás dost zklamat.
Ale je bezva, že jste tady se mnou.
Koukejte.
Jsme v kobce.
Tady mučí lidi.
Super.
S kým mluvíš?
S rodiči. Jsou z nich hroudy uhlí a já je chci zachránit.
Šerif si vás žádá.
Tenhle?
Tenhle.
Díky.
Panebože.
Doslechl jsem se, že jste zloději
a chcete zachránit vesnici před mojí krutovládou.
Něco se asi ztratilo v překladu.
My nemluvíme anglicky?
Aha, dobrá připomínka. Jo.
Takže to nepopíráte?
V tom případě přineste schémata mučicích technik.
Jak vidíte, tohle je jenom malý výběr technik,
které jsem vymyslel vám na míru.
Až vyjede bodec…
To je hnus.
A tohle vypadá na první pohled nevinně, ale tady to…
Bažantí pírko.
Nevím, kolik toho víte o ornitologii, ale tahle pírka hrozně lechtají.
A tohle…
Na tom jsem byl.
Ano, Jeremy na tom byl.
A od té doby nejsi jako dřív, že?
Ne.
Tak to byla jen taková ochutnávka toho, co tady zlodějům provádíme.
Rozumíte?
Bavte se.
- Sire. - No?
Oni tvrdí, že jsou nejen zloději, ale i, a teď pozor, drakobijci.
Co to je?
Tvrdí, že to je dračí lebka.
To není dračí lebka.
Správně, protože draci neexistují.
Ne, protože jednu mám tady!
Pohleďte. Ohnivý jazyk, hrůzu nahánějící wyrm.
Chrabře jsem ho sťal vlastním mečem ve vlastní ruce!
Fáfnir!
- Fantastické. Působivé. - Působivé.
- Úžasné. - A vidíte,
že se té vaší ubohé, takzvané dračí lebce ani v nejmenším nepodobá.
Nejsou stejné, protože ta naše lebka je dinosauří
a ta vaše je ze spousty náhodných zvířat spojených klacky a provázkem.
Ale ne.
Ty, človíčku s okýnky před očima,
pojď sem.
Omlouvám se za něj.
Co jsi zač, že si troufáš zpochybňovat velkého šerifa z Nottinghamu?
- Kevin. Kevin z Bingley. - Z Bingley?
Z malinké trhové vesničky plné odporných, omezených buranů.
Jo, to sedí.
Tak abys věděl, ty Kevine z Bingley,
toho draka jsem opravdu sťal.
Nikdo mě u toho neviděl, ale zabil jsem ho.
Proto jsem šerif.
A lidé se mě právoplatně bojí,
protože dokážu být velice, velice krutý člověk.
Jak se, vy zloději, opovažujete pomáhat vesničanům, aby se vzbouřili?
Vždyť umírají hladem.
Jen mají chutě.
Něco ti vysvětlím.
Vesnice a vesničané v ní jsou nevolníci.
Ta pole i lidé patří mně!
- Ano, zjevně. - Dává to smysl.
Tak my už půjdeme. Chybička se vloudila.
Do té vesnice se vrátíme zítra ráno.
A pokud nebude úroda připravena ihned po rozbřesku,
osobně tu vesnici vypálím do základů.
Ano, že to uděláte osobně, je moc důležité.
Takže nás tedy mučit nebudete?
Ale ne, mučit vás budeme i tak.
Jasně, jen se ptám.
Takže, nevím, jak jsem se sem dostala,
ale hledám své rodiče.
Taky se dostali na tuhle loď? Vypadají nějak takhle.
HLEDÁ SE
Jako pralidi.
Ne?
Dobře. Tohle je Kevin.
Je to šprt.
Šprt Kevin!
- Šprt Kevin. - Šprt.
Hodně mluví. Popravdě až moc.
Líbil se mi, ale mluvil fakt hodně.
Vůbec nerozumím, ale bezva.
Za co tady jste?
Prý jsem čarodějnice.
Oni je upalují, ne?
Obvykle jo, ale mě ne. Léčím jim bradavice.
Pokrytci.
To pokrytectví na tom bolí nejvíc.
Opravdu?
Ne, to mučení.
Slyšeli jste?
Musíme uniknout.
Bitteligu.
Kdo vyrábí medicínu, je čarodějnice.
Kdo tančí nahý u ohně, je čarodějnice. Kdo uctívá kozy, je čarodějnice.
Kdo sesílá kouzla mluvící kočkou, je čarodějnice.
Kdo se na půl hodiny potopí na dno jezera a pak vypluje nahoru,
je čarodějnice.
Sbalíme si věci a v tichosti odejdeme.
Hrdinové! Nevypadáte moc zmučeně.
- Díky. - A neznamená to tedy,
že jste je porazili?
Tak bych to neřekla.
Přemohli jste je?
- Vyřídili? - Ne.
- Zabili? - Ne.
- Pokárali? - Ne.
Zostudili?
- Pomluvili? - Ne.
- Ztrapnili? - Ani ne.
- Mluvili s nimi? - Jo, to mluvili.
Krása! Tak jste jim pořádně vyhubovali.
Naši vesnici už terorizovat nebudou.
Po takovém vyhubování rozhodně ne.
Od šerifa vám máme vyřídit,
- že vaši vesnici vypálí. - Co prosím?
- Jdeme si pro věci. - Nerozuměl jsem.
Musíš artikulovat.
Vaši vesnici hodlají vypálit.
Omlouvám se.
To je hrůza. Nic jiného než naši vesnici nemáme.
Jo.
Nemůžete nám pomoct?
Asi bychom měli.
Co? Vždyť nás chtěli odsoudit za čarodějnictví.
Měli strach. Třeba strach můžeme použít jako zbraň.
Ne.
Mohli bychom. Ano.
Ale nemáte zbraň, co můžeme použít jako zbraň?
Kupředu!
Nikde nevidím úrodu, starosto!
Myslím, že vám všem hrozí pěkný průšvih!
To jsem já, Penelope, drakobijka a čarodějná žena.
Ona si od ruky oddělá prst a pak si ho tam dá zpátky.
Musíme odejít.
To je jenom trik, vy idioti.
Už vím, jak to dělá.
Jednoduchý. Prostě si takhle uřízne palec…
Ty jo.
Dejte mi moji úrodu,
nebo tuhle vesnici vypálím do základů!
Pochybuju.
Pozor! Čarodějný chlapec!
Správně. Třeste se strachy!
Co to je?
Nějaká…
onyxová krabička na cetky?
Pomozte nám.
Jsme zavření v malinkém krabicovém vězení toho čarodějného kluka.
To ne.
To jsou ďábelské čáry.
Přesně tak, váženej.
Pozor, nebo vás tam zavřu taky.
Takže oni jsou zavření v téhle pekelné krabičce?
Jo.
A zavřu vás tam taky, jestli si nebudete dávat pozor, člověče.
Hele, vlčí mládě.
Hej!
Teď tu kouzelnou krabičku mám já.
Promiňte, nechci si stěžovat, ale od toho lana mám spálenou kůži.
Copak lano, horší budou spáleniny od ohně.
Jasně. To jo.
Lituju, že mám na sobě kostým z klacků.
Tady nahoře. Máme plán.
Vrátíme se portálem a požádáme o pomoc hunské válečníky.
Ty se s nimi znáš?
Jo, jsme přátelé. Cestovali jsme s nimi a věří nám.
Myslím, že tolik času nemáme.
To bude trvat měsíce, ne?
Pokud jsem to spočítal správně, objevíme se zde za okamžik.
Fakt? No tak dobře.
- Takže už se v té mapě vyznáš? - To přijde.
- Cože? - Pozdržte je.
Co nevidět se vrátíme s armádou Hunů.
Hej.
My vás zachráníme.
Jo, můžete nám věřit.
Zasekl jsem se.
Zasekl jsem se v záchodě.
Zasekl jsem se v něm.
Hned se vrátíme. Zachráníme vás. Věřte nám. Tak.
Jsme mrtví.
Tohle bude parádní ohýnek.
Ale pokazí nám ho křik lidí.
„Pomoc, pomoc, hořím.“
Nemusíte to dělat.
Ale jo, musím.
- Proč? - Nařídil mi to šerif.
Máte přece vlastní hlavu.
Můžete se rozhodovat sami.
Chtěl jsem říct, že nás upálit nemusíte.
Když to neuděláme, tady Timothy mě bude mučit.
To jo, no.
- A on je neúnavný mučitel. - Pravda.
Z nás dvou jsem druhej nejhorší.
Aha. Ale co kdybyste ho nemučil, Timothy?
Tak by mě mučil James.
Jo, buď já, nebo Laura.
A musím mučit víc, protože žen v oboru je málo
- i v dnešní době. - Á jé.
Musím mučit víc, aby mě uznávali.
A když ti dva nebudou Timothyho mučit, tak já budu mučit je.
Prokletej systém.
Jo, problém je v systému.
To mě nenapadlo.
No dobře, ale co když se dohodnete, že nikdo nikoho mučit nebude?
- Tak nás budou mučit. - Jo.
Ale kdo?
Moment, už ho začínám chápat.
Když nikdo z nás nebude nikoho mučit, tak se přestane mučit.
Chceš říct, že šerifovu moc nad námi způsobujeme my?
Takže vlastně moc nemá?
Ano.
Z toho mi asi vystřelí šípy z hlavy.
Tak, chci po vás, abyste upálili všechny tyhle lidi
a vypálili celou vesnici do základů. Komplet.
Kromě krčmy, musíme to někde oslavit.
Popravdě, pane, a snad se nepletu,
jsme se rozhodli, že nikoho neupálíme.
Že?
Já myslel, že řeknou: „Ne, to chceš jen ty, Jamesi.“
Jasně, ale potíž je v tom, že když neuděláte přesně to, co řeknu,
šerif mě nechá mučit.
Ale kým?
Jeho vojá…
Jo. Pane jo.
- Dobrý, že? - Jo.
Už chápu. Vy totiž… Jasně.
Ty bláho.
Panebože. Víte co?
Odvažte je.
Fakt?
Pusťte je. Všechny.
Já za ty roky mučil spoustu lidí
a nepočítaně jsem jich dal oběsit, utopit a rozčtvrtit,
ale už si začínám uvědomovat, že největší obětí toho mučení jsem já.
Ne, ti lidi, co jste mučil.
Těmi bodci a natahováním.
Jo, ti samozřejmě taky.
Kde ten hrozný šerif je?
Já hrál.
Musíme si promluvit.
Tady jsme je nechali.
Skočili do moře a to je spolklo.
Že skočil sem?
Ty tam neskákej.
Skočím taky. Děkuju.
Nerozumím ti.
Dobře.
- Fajn holka. - Je milejší než ta minulá.
Přece jenom to byl démon.
Tak kde jsi?
A z tamtěch tvorů se vyvinuli…
dinosauři.
A z těch se vyvinuli ptáci.
Zajímavé, ale zní mi to trochu kacířsky.
Jen tím chci říct, že draci neexistují.
- Ale měli bychom se jich bát. - Ne.
- A čarodějnic? - Ne.
- A evoluce? - Ne!
Jsme tu!
Vrátili jsme se za pět minut dvanáct!
- Pusťte je. - Byli jste pryč týdny.
Fakt?
Přinesl jsem vejce, abych místním pomohl s hladomorem.
A kde máte Huny?
To nevyšlo.
Ano, zjistili, že jsem si od nich pár věcí půjčila.
Ale na druhou stranu teď umíme mnohem líp číst v mapě.
A Kevine, jsem si jistá, že tvoje rodiče zachráníme.
- No, spíš… - Jsme si jistí.
My mysleli, že se nevrátíte.
Nutí mě, abych se zítra oženil.
No, už je ti 11. Přece nechceš zůstat na ocet.
Skoro ji neznám.
Poznáte se po svatbě.
Díky vám je v naší vesnici mír.
Aha, takže jsem odvedla… Odvedli jsme dobrou práci.
Dobře. A co platba?
Vše naše je vaše.
Třeba ta tapiserie s tím krásným mužem?
Berte si cokoliv.
Bezva, já už ji stejně ukradla.
- Jo. - Šetříte čas.
Vyřízla jste to zprostředka, že?
Ano.
Víte co, lidi?
Ráno jsem jel do práce Slzným lesem.
Jako každé ráno.
Ale poprvé v životě jsem si všiml…
Na svojí tváři jsem pocítil svěží dech matky přírody.
A nejen na tváři,
ale tak nějak i v duši, jestli to dává smysl.
Jo.
Přemýšlel jsem nad tím, že všichni jsme vlastně stromy, nebe,
mravenci, hmyz, ptáci.
Máme jedno obří kolektivní vědomí.
Jsme jedna velká síla.
Právě včas.
Ahoj, maličký.
Ahoj, tady tě máme.
Myslím, že na světě není nic hezčího,
než pohled na…
Drak!
Oni existují!
- Rychle, Widgite. - Jo.
Je portál k dinosaurům ještě otevřený?
- Možná. - Ale ne.
Draci!
Je to pterosaurus!
Draci, Kevine, tys nám lhal!
Je to jen velký, okřídlený plaz!
To popisuješ draka!
- Drak! - Chrabrá Penelope, zabij ho!
Musíme jít!
Promiň, Aldith, musím jít a zachránit své rodiče.
Je z nich uhlí, představil jsem vás.
Čau.
- Asi už jsme v bezpečí. - Jo, asi jo.
Tak jo.
Ta kočka nás chtěla zabít?
To jsou jen pověry.
Ona se ten chrlič snažila shodit na nás.
Ale jak?
Dobrý pokus, Mourku.
Mňau, mňau.
Ne, Démone, kočky žrát nemůžeš. Dělají pro mě.
Našel jste ty zloděje?
Ano, našel jsem je.
Kde je Fianna? Najdi ji.
Kde je?
TRÓJA 1200 PŘ. N. L
Ty vogo.
PŘEDLOHY POSTAV VYTVOŘILI
PODLE FILMU „TIME BANDITS"
Překlad titulků: Karel Himmer