Mama, tėti, aš grįžau.
Pati nusivedžiau save į mokyklą.
Nėra už ką.
Kur jūs?
Mama, tėti, nėr ką valgyt.
Kur visi?
Ar tai koks visai nejuokingas pokštas?
Kevinai?
Kur tu, mulki?
Radau tave, Kevinai.
Nesąmonė.
Kas buvo tas padaras mano namuose, pavertęs anglimi mano tėvus?
Fiana. Demonė. Dar vadinama Medžiotoja.
Oda nuėjo pagaugais, kai ją pamačiau.
- Siaubinga. - O jau ta smarvė.
Aš su ja susitikinėjau.
Bet plaukai fantastiški.
- Akys nuostabios. Su jėga. - Ji kieta, Tas žvilgsnis.
Kodėl mums nesakei, kad susitikinėjai su demone?
Gėdijausi. Juk matėt ją. Su tokia nelengva.
Ji pavertė tėvus anglies gabalais.
- Būtent. - Ei, bičiuliai. Priskyniau lapų.
- Bet… - Ne.
Mes lapų nevalgysim, Biteligai.
Kaip manot, ją siuntė Grynas Blogis?
Grynas Blogis?
Ji ieškojo žemėlapio.
Grynas Blogis sužinojo, kad jis pas mus.
Ką? Velnias. O, ne.
Nieko. Žinau, ką daryti.
Ne, žinoma, kad nežinau. Nežinau.
Bet ką nors sugalvosim. Nusiraminkit, gerai?
- Mes susitvarkysim. - Gal šių keistų šaknų?
Ne, ačiū.
Tai mano tėvai negyvi?
Jie atrodo nekaip.
Nors turim planą,
nes turim žemėlapį, leidžiantį mums keliaut laiku.
Jei spėtume laiku.
Taip, tuomet sustabdytume tai.
Manot, pavyks?
- Ne. - Jis nežino.
Aš? Galbūt.
Mes nežinom, ar galim pakeist laiką ar ką nors.
Ne, bet mes turim Vidžitą, žemėlapio ekspertą.
Vidžitai, kur mes dabar?
Pagal mano skaičiavimus, Paryžiaus centre 1968 m.
Nepanašu, tiesa?
Dar neįgudau kaip reikiant.
Radau maisto.
Fosilija.
Kietai.
Kiaušiniai.
Nuostabu.
Ką manot? Pačirškinsiu kiaušinienę.
Arba kiaušinių su skrebučiais.
Gal fritatą?
- Fritata. - Fritata.
Kas, manot, juos padėjo? Dvigubas strutis?
Gal keturgubas.
Biteligai, už tavęs galimas pavojus.
Biteligai, gal galėtum padėti kiaušinius ant žemės ir –
tai labai svarbu – nesudaužyti jų.
Ar ten keturgubas strutis?
Nemanau.
Manau, tau reik bėgti.
Manau, verčiau nejudėk.
Ką man daryt?
O, varge.
Kodėl tu sakai „O“? Juk skauda jam.
Aš empatė. Jaučiu kitų žmonių skausmą.
Tiek to. Tai pajausiu rytoj.
- Viskas gerai? Taip? - Viskas gerai.
Bėgam!
Vidžitai, kur portalas?
- Nežinau. Turiu paskaičiuot. - Kur mes?
- Ten. - Ne.
Kur Kevinas?
Bičiuliai, čia ne fosilija.
Mes priešistoriniuose laikuose.
Kevinai, bėk!
Palik tą kaukolę, Kevinai.
Tai jau ne.
Mesk ją! Ten dinozauras. Bėk!
- Dinozauras! - Dinozauras!
- Tai pterozauras!
- Ptero… - Pterozauras! Bėgam!
Link portalo!
Bėk, Kevinai!
- Taip, gerai. - Aš sveikas.
Atsargiai.
Atsiprašau.
Čia jums už stogą.
Taip.
Kevinas, regis, nespėjo.
Labai liūdna.
Regis, netekome dar vieno bandito.
Paminėkime jo atminimą tylos minute.
Žiūrėkit, spėjo.
Gerai, puiku.
Įdėkit čia žvakes, ir tai papuoš jūsų…
Kevinai, palik tu tą kvailą kaukolę.
Grynas Blogi, turiu žinių.
Aš užsiėmęs, Deimonai.
- Septynakė. - Čia aštuonakė.
Perkelk savo batuką.
Tai ko norėjai, Deimonai?
Ne tu, Demone.
Aukščiausioji Būtybė ėmėsi slapto projekto.
Aukščiausioji ėmėsi slapto projekto?
Kas ten paslaptingo?
Nežinau. Tai paslaptis.
Džonai, gali atsiliepti?
Fiana, ar gavai žemėlapį?
Ne.
Ne tokio atsakymo tikėjausi.
Sutrukdė berniuko tėvai, tai paverčiau juos anglimi.
Vis šis tas.
Turiu berniuko dvoką,
tad jį surasiu.
Nenuvilk, Fiana.
Svetimšaliai!
Aš visada sakau,
- kad svetimšalis yra draugas, kurio… - Raganos.
Svetimšaliai, todėl raganiai.
- Jaučių jų pyktį. - Ji žino, ką mes galvojam.
Nes ji ragana.
Ne, viduramžiai.
- Berniukas raganius. - Geras. Kur?
Aš?
Aš ne berniukas raganius. Aš Kevinas Hadokas.
Kas ten?
Čia yra…
Drakonas?
Ne. Nieko tokio. Viskas gerai.
Tai tiesa, berniuk? Ar čia drakono galva?
Manau, čia triceratopso kaukolė.
Šie svetimšaliai nudėjo drakoną!
Ne, aš tik radau šią kaukolę ir atsitempiau ją čia.
Mes jo nenudėjome.
Taip, nudėjome. Mes visi kartu nužudėme drakoną.
Jį žudėme mes visišskyrus Keviną, kuris tik galvą atitempė.
- Tiesa. - Tai pasveikinkime drakono žudikus.
Ir Keviną,
kuris tik atitempė galvą. Taip.
Sveiki atvykę į miestelio mugę. Kokių gi čia gėrybių turime?
Čia Elizabeta. Jos šakelių kolekcija išties nuostabi.
Čia kiaulė su peruku. Perukinė kiaulė.
Čia Merekas Sraigių žonglierius.
- Sraigės vėl pabėgo? - Taip.
Buvau priverstas jas suvalgyt, mere.
Tačiau apsimesk, kol tai taps tikrove.
- Kaip sakau. - Taip.
Puikus požiūris.
Jūs atėjote pačiu skurdžiausiu metu, mano draugai.
Padėtis išties sunki.
Katė!
Kuo jums neįtiko katės?
Negirdėjote?
Popiežius paskelbė, kad katės – šėtono įrankiai.
Taigi, mes jų atsikratome.
Nežudykite kačių.
Jos gaudo žiurkes, kurios išnešioja marą.
Ne.
Maras – Dievo bausmė už gandų skleidimą.
Matyt.
Jis panašus į mano buvusį sužadėtinį Gaviną.
Tas su kepurėle.
Manai, jis čia lankėsi, ir jie įaudė jį į šį gobeleną?
Man regis, jie visi atrodo taip pat.
Kaip vilnos gniutulai su nosimis.
Suprantu, ką nori pasakyt.
Mano skaudanti širdis šiuose vyruose mato Gaviną.
Labai gerai.
Bet ne, manau, čia tikrai jis.
Atleiskite, pone mere. Šis maistas labai skanus.
- Dievinu giles. - Gerai.
Bet gal turite ko nors…
- Bet ko? - Kas nėra gilės?
Deja, neturim.
Šiuo metu mes truputį badaujame.
- Truputį badaujate? - Truputį badaujate?
Taip, truputį badaujame. Atsisakome desertų ir pietų.
Ir pusryčių. Ir vakarienės.
Ir jokio užkandžiavimo tarp valgių.
Vos nepamiršau.
Mes turime jums menką prašymą.
- Negaliu… - Ko tik nori, drauge.
Jūs esat drąsūs ir stiprūs drakono žudikai,
išskyrus Keviną, kuris tik atitempė galvą.
Gal padėsite mums susidoroti su priešu,
keliančiu mums didelių bėdų?
Gerai. Leiskit man pasitart su komanda.
- Žinoma. - Taip.
Sutikim. Pabūkim jiems tais drakono žudikais ir būsim apdovanoti.
- Bet drakonai neegzistuoja. - Būtent, jaunuoli.
Mes sutinkam!
Valio!
Prisiekiu, mes nudėsime jums tą drakoną.
Tai puiku. Taip.
Nors dabar mūsų bėda – ne drakonas.
Ne, prašome jūsų įveikti šerifą
ir jo didžiulę, gerai ginkluotą ir kraujo ištroškusią armiją.
Tai kas kita.
Jei neatiduodam jiems maisto, jie mus kankina.
Žiūrėkit, Merekas grįžta iš kankinimų.
Su žongliravimu teks atsisveikint.
Privalote juoktis. Antraip verksite.
Nors mes ir verkiame nemažai.
Valio stipriems drakono žudikams!
Ne, atleiskit. Atleiskit.
Mes nesam stiprūs drakono žudikai. Ne.
Tuomet jūs raganiai.
Mes esam kuklūs drakono žudikai.
Valio kukliems drakono žudikams.
Valio!
- Gerai, ką darom? - Bėgam slėptis į mišką?
Galim apsimest negyvi.
- Galim ignoruot problemas. - Taip.
Maras jį pribaigė? Užuojauta.
Neužlaikysime jūsų ilgam.
Tik norime pasiūlyti jums savo geriausių ginklų.
Elizabeta.
Šitie? Rimtai? Šakelės?
Tas šerifas turi kokių silpnybių ar trūkumų?
Turi vieną trūkumą.
- Kokį? - Jis nežino, kada liautis kankinus.
Jokia čia silpnybė.
Ar tai vienintelis jo trūkumas?
Tikiuosi, jums pravers. Eime, Elizabeta.
- Ar suveikė? - Taip.
Bėgsime slėptis į mišką. Eime.
Mes tave mylim, Drąsioji Penelope.
Stot.
Nemėginkite slėptis.
Žinote, kad atėjo metas.
Metas nešti man savo derlių, valstiečiai.
Derlių arba pirmagimį.
Suprantama, jei jau paėmėm jūsų pirmagimį,
atiduosit antragimį, trečiagimį, ketvirtagimį ir taip toliau.
Patys jau žinot.
Atsiprašau, ar neaiškiai kalbu?
Tučtuojau mokėkit mokesčius.
Ne. Mes turim naujus gynėjus.
Drakono žudikus, kurie parodys jums ir šerifui.
Drakono žudikai?
Ir kur tie drakono žudikai?
Jie…
- Jie… - Kur jie?
Jie čia. Drąsūs žudikai visi.
Ir Kevinas, kuris tik atitempė galvą.
Drakono žudikai, ar jūs mesite mums iššūkį šiandien?
Ar mesim iššūkį šiandien? Ne.
Šiandien tam netinkama diena.
Atleiskit, kad nuvylėm.
Gal kitą savaitę arba dar kitą.
Mes susisieksime. Gerai.
Vadinasi, bailiai.
- Ką? - Bailiai.
- O, ne. - Jūs neverti dėmesio. Visai neverti.
Vyrai, paimt vaisius, šaknines daržoves, vaikus.
Pavadinai mus bailiais?
Tu atkreipsi į mus dėmesį.
Mes esam drakono žudikai, banditai ir mes jus pulsime.
Biteligas vienas jus įveiks.
Jis stiprus kaip septyni vyrai.
Jų buvo aštuoni.
Man tai visai nepatinka. Surūdiję pančiai,
dar stablige užsikrėsiu.
Penelope, turiu pasakyt, mes visi jaučiamės itin nesaugiai
ir sakau tai savo bei draugės Džudės vardu.
Gerai, mums nepasisekė, bet tai ne mano kaltė.
O kieno tada?
O kieno tada, Penelope?
Atleiskit, mama, tėti.
Atleiskit, kad pakliuvau į kalėjimą kartu su šutve idiotų banditų.
Kiganai, mes viską girdim.
Tikriausiai nusivylėte manim.
Tačiau smagu yra tai, kad jūs su manim.
Tik apsidairykit.
Požeminis kalėjimas.
Čia kankina žmones.
Nerealiai.
Su kuo tu kalbi?
Su tėvais. Jie virto anglimi, o aš bandau juos išvaduoti.
Šerifas nori jus pamatyti.
Ar šitas?
Šitas.
Ačiū.
O Dieve.
Girdėjau, kad jūs – banditai
ir norit išvaduot kaimą nuo mano tironijos.
Manau, tai vertimo klaida.
Ar ne angliškai kalbam?
Taip, teisingai pastebėta.
Tai jūs neneigiate?
Tokiu atveju, įneškit kankinimų diagramas.
Kaip matote, čia pavaizduoti keli kankinimų būdai,
kuriuos sugalvojau būtent jums.
Pakėlus tą spyglį…
Siaubas.
Šitas gali pasirodyti nekaltas, bet čia…
fazano plunksna.
Nežinau, ar išmanote ornitologiją,
bet jos labai kutena.
O šitas…
Aš buvau juo kankinamas.
Taip, Džeremis jį išbandė.
Ir po to pasikeitei negrįžtamai, tiesa, Džeremi?
Taip, pasikeičiau.
Tik trumpai supažindinome jus su tuo, ką darome banditams,
aišku?
Sėkmės.
- Pone. - Taip?
Šie žmonės tikina esantys ne tik banditai, bet dar ir…
dėmesio… drakono žudikai.
Kas tai?
Jie tikina, kad tai drakono kaukolė.
Čia ne drakono kaukolė.
Jūs teisus, nes drakonų nebūna.
Ne, nes aš pats turiu drakono kaukolę!
Ugnimi spjaudantis baisusis slibinas.
Drąsiai nukirsdintas mano ranka
ir mano kardu Fafniru.
- Fantastiška. Įspūdinga. - Įspūdinga.
- Nepaprasta. - Ir kaip matote,
ji visai nepanaši į jūsų apgailėtiną vadinamojo drakono kaukolę.
Jos nepanašios, nes mūsiškė yra dinozauro,
o jūsų – krūva skirtingų gyvūnų kaulų, surištų šapais ir virvelėmis.
Ne.
Tu, mažas žmogus su langais ant akių,
prieik.
Atsiprašau dėl jo.
Kas tu toks, kad taip drąsiai
ginčijiesi su didžiuoju Notingamo šerifu?
- Kevinas. Kevinas iš Binglio. - Binglio?
Mažo nepakenčiamų bukapročių valstiečių kaimelio?
Taip, iš ten.
Tavo žiniai, Kevinai iš Binglio,
aš nukoviau drakoną.
Niekas to nematė, bet aš tikrai jį nukoviau.
Todėl aš esu šerifas.
Ir žmonės turi pagrindo manęs bijoti,
nes aš galiu būti labai, labai žiaurus.
Kaip jūs, banditai, drįstate prisidėti prie kaimiečių maišto?
Bet kaimiečiai badauja.
Truputį išalkę.
Leisk tau paaiškint.
Kaimas ir kaimiečiai yra baudžiauninkai.
Laukai ir žmonės priklauso man.
- Gerai, viskas labai aišku. - Logiška.
Tai mes išeisim. Klydom ir tiek.
Mes grįšim į kaimą ryt iš ryto.
Ir jei derlius nebus paruoštas iki pirmo saulės spindulio,
aš asmeniškai sudeginsiu tą kaimą.
Taip. Asmeninis dalyvavimas svarbu.
Vadinasi, mūsų nebekankinsit?
Ne. Jūs būsit kankinami.
Aišku. Tik pasitikslinau.
Aš nežinau, kaip čia patekau,
bet ieškau savo tėvų.
Ar jie irgi atsidūrė šiame laive? Jie atrodo maždaug taip.
DINGO
Labai seni.
Ne?
Gerai. Čia Kevinas.
Moksliukas.
Nuoboda Kevinas.
- Nuoboda Kevinas. - Nuoboda?
Labai daug kalba. Per daug, jei atvirai.
Man jis patinka.
Bet daug kalba.
Nė žodžio nesuprantu, bet puiku.
Už ką jūs čia?
Jie sako, kad esu ragana.
Ar raganų nedegina?
Paprastai, taip, bet laiko mane gyvą, nes gydau jiems karpas.
Kokia veidmainystė.
Veidmainystė skaudina labiausiai.
Rimtai?
Ne, kankinimai.
Girdėjote visi?
Turim pabėgti.
Biteligai.
Pasigaminai vaistų – iškart ragana.
Šoki nuoga aplink laužą – ragana. Dievini ožį – ragana.
Buri su kalbančiu katinu – ragana.
Nugrimzti į ežero dugną pusvalandžiui, paskui išnyri į paviršių –
ragana.
Pasiimam savo daiktus ir dingstam iš čia.
Didvyriai! Neatrodot nukankinti.
- Ačiū. - Tai nereiškia, kad jūs,
kad sumušėte juos?
Taip nepasakyčiau.
Įveikėte juos?
- Atsikratėte jų? - Ne.
- Užmušėte juos? - Ne.
- Išplūdote juos? - Ne.
Sugėdinote?
- Apšmeižėte? - Ne.
- Pastatėte į nepatogią padėtį? - Ne visai, ne.
- Kalbėjote su jais? - Kalbėjom. Mes su jais kalbėjom.
Puiku! Gerai, pakalbėjot su jais griežtai.
Mūsų kaimo jie daugiau neterorizuos.
Tik ne po tokio griežto pokalbio.
Šerifas prašė jums perduoti,
- kad jūsų kaimą jis sudegins. - Atleiskit, nesupratau?
- Mes tik pasiimsim savo daiktus. - Nesupratau.
Reikia aiškiau tarti.
Jie sudegins jūsų kaimą.
Apgailestauju.
Tai siaubinga. Be šio kaimo mes nieko neturime.
Taip.
Negalite mums padėti?
Manau, turėtume.
Ką? Jie mus ketino apšaukti raganiais.
Jie bijojo. Gal galim baimę panaudoti kaip ginklą?
Aš… Ne.
Galėtume, taip.
O gal turit ginklą, kurį panaudotume kaip ginklą?
Pirmyn!
Nematau savo derliaus, mere!
Manau, jus visus gali ištikti bėda.
Čia aš, Penelopė, drakono žudikė ir raganiaus meilužė.
Ji atskiria savo pirštą ir vėl prijungia.
Nešam iš čia skudurus.
Tai iliuzija, idiote.
Žinau, kaip ji tai daro.
Paprasta. Ji nusipjovė nykštį.
Šitaip.
Atiduokit man derlių,
arba sudeginsiu šį kaimą iki pamatų.
Nemanau.
Saugokis! Berniukas raganius!
Tikra tiesa. Drebėkite.
Kas čia?
Kažkokia…
onikso dėžutė niekučiams?
Padėkit mums.
Mes uždaryti berniuko raganiaus mažoje dėžutėje kalėjime.
Ne.
Šėtono burtai.
Tikra tiesa, bičiuli.
Saugokis, antraip ir tave ten uždarysiu.
Tai jie uždaryti šitoj velnio dėžutėj?
Taip.
Ir tu ten atsidursi, jei nesisaugosi, bičiuli.
Žiūrėk, vilkiukas.
Dabar aš turiu stebuklingą dėžutę.
Atsiprašau, nenoriu skųstis, bet nuo virvės man odą degina.
Nesijaudink dėl virvės.
Kai ugnis degins, bus rimčiau.
Taip.
Kaip gaila, kad aš visas apsikaišęs žabarais.
Aukščiau. Turim planą.
Grįšim per portalą ir prašysim hunų karių pagalbos.
Pažįstat hunus?
Taip. Puikiai. Ne, keliavom kartu su jais ir pelnėm jų pasitikėjimą.
Aš nemanau, kad turim tam laiko.
Juk tai truks kelis mėnesius?
Jei mano skaičiavimai teisingi,
turėtume grįžt už kelių akimirkų po dingimo.
Rimtai? Tada gerai.
Ar jau perpratai žemėlapį?
Tuoj.
- Kas dabar? Kas? - Tempkit laiką.
Greit grįšim su hunų armija.
Mes jus išgelbėsim.
Taip, galit mumis pasitikėti.
Įstrigau.
Aš įstrigau tūlike.
Įstrigau.
Mes tuoj, bičiuliai. Mes jus išgelbėsim. Pasitikėkit mumis. Gerai.
Mums galas.
Gražus bus laužas.
Tik viską gadins žmonių klyksmai:
„Gelbėkit. Mane degina.“
Neprivalot to daryti.
Ne, privalau.
- Kodėl? - Nes šerifas liepė.
Jūs turit savo galvas.
Galit patys spręst, ką daryt.
Noriu pasakyt, jūs neprivalote nieko deginti.
Jei aš to nedarysiu, Timotis mane kankins.
Taip, kankinsiu.
- Timotis – negailestingas kankintojas. - Tiesa.
Aš antras blogiausias iš mūsų.
O jei jūs nieko nekankintumėt, Timoti?
Tada Džeimsas mane kankintų.
Taip, aš arba Lora.
O man tektų kankint stipriau,
nes mūsų darbe moterų mažai
- net šiais laikais. - Prasideda.
Turėčiau kankinti dvigubai stipriau, kad būčiau pastebėta.
O jei Džeimsas ar Lora nekankins Timočio,
tada aš kankinčiau juos.
Tokia štai sumauta sistema.
Taip, sistema.
Aš taip apie tai negalvojau.
Gerai, bet jei jūs visi susitartumėt nekankinti?
- Tada mus kankintų. - Mus kankintų, taip.
Bet kas jus kankintų?
Pala. Supratau, apie ką čia jis.
Jei visi atsisakytume kankinti, tai niekas nebūtų kankinamas.
Nori pasakyti, šerifas kontroliuoja mus tik su mūsų pagalba?
Vadinasi, jis pats neturi jokios galios?
Taip.
Lyg man iš galvos lėktų strėlės.
Taigi. Noriu, kad sudegintumėt visus šiuos žmones.
Ir visą šį kaimą, kad nieko neliktų, ničnieko.
Tik aludę palikit, kad būtų kur atšvęsti.
Šiaip jau, pone… Ir tikiuosi, kad teisingai supratau,
bet mes nusprendėm nedeginti šių žmonių.
Teisingai?
Aš maniau, jie pasakys: „Ne, tik tu, Džeimsai.“
Taip. Matot, bėda ta, jog jei nepaklusite man,
šerifas lieps kankint mane.
Bet kas kankins?
Jo kar…
- Suprantat? - Taip.
Aišku… Nes jūs… Taip.
Dieve. Žinot?
Atriškit juos.
Rimtai?
Tegu eina. Visi.
Žinot, aš nukankinau daugybę žmonių.
Koriau, tampiau arkliu, ketvirčiavau tiek, kad suskaičiuot nebegaliu,
bet tik dabar imu suprast, kad tikroji tų kankinimų auka buvau aš.
Ne, jūsų kankinami žmonės.
Taip, su tais kankinimo prietaisais.
Taip, žinoma, nukentėjo ir jie.
Kur tas siaubingas šerifas?
Aš žaidžiau.
Mudviem reik pakalbėti.
Mes išsiskyrėme čia.
Jie įšoko į jūrą, ir ji juos prarijo.
Jis iššoko čia?
Tik nekartok to.
Aš padarysiu tą patį. Ačiū.
Nesuprantu, ką sakai.
Gerai.
Man ji patinka.
Malonesnė nei toji paskutinė.
Ji buvo demonė.
Nagi, kur tu?
Taigi, tie padarai evoliucionavo…
į dinozaurus.
O šie – į paukščius.
Įdomu. Man tai primena ereziją.
Noriu pasakyt, kad drakonai neegzistuoja.
- Vis tiek turim bijoti drakonų. - Ne.
- Raganų? - Ne.
- Evoliucijos? - Ne.
Štai ir mes!
Greit apsisukom!
Paleiskite juos.
Jūsų nebuvo kelias savaites.
Tikrai?
Atnešiau kiaušinių kaimiečiams, kad nebadautų.
O kur hunų kariai?
Mažumėlę nepasisekė.
Taip, jie suprato, kad pasiskolinau kelis jų daiktus.
Bet privalumas tas, kad geriau pažinom žemėlapį.
Ir, Kevinai, esu tikra, kad galėsim grįžt laiku, kad išgelbėtume tavo tėvus.
- Mes… - Esame tikri.
Manėme, kad jau nebegrįšite.
Mane verčia rytoj vesti.
Tau jau 11-a, Kevinai. Juk nenori likt senbernis.
Aš jos nepažįstu.
Susipažinsite susituokę.
Jūsų visų dėka, kaimas išvaduotas.
Vadinasi, man… Mums pavyko.
Kaip dėl užmokesčio?
Imkite, ką panorėję.
Galima tą gobeleną su gražiu vyriškiu?
Imkit, ką tik norit.
Puiku, nes aš jį jau pavogiau.
- Taip. - Susitaupė laikas.
Jau išpjovėte jį iš viduriuko?
Taip.
Žinot, bičiuliai?
Jojau šįryt į darbą per ašarų mišką,
kaip ir kas rytą.
Ir pirmąkart pajutau…
Žinot, pajutau, kaip man į skruostą vėsiai kvėpavo motina gamta.
Pajutau ne tik veidu,
o lyg ir siela, jei suprantate mane?
Taip.
Ir tada suvokiau, kad mes esam medžiai, dangus,
skruzdės, vabzdžiai, paukščiai.
Visi mes esame viena didžiulė kolektyvinė sąmonė.
Viena didžiulė energija.
Pačiu laiku.
Sveikas, mažyli.
Sveikas atvykęs.
Nemanau, kad šioje Dievo Žemėje gali būt gražesnis vaizdas
nei…
Drakonas!
Jie tikri!
- Greičiau, Vidžitai… - Taip?
…ar portalas į dinozaurų pasaulį liko atviras?
- Taip, galbūt. - Ne.
Drakonai!
Čia pterozauras!
Drakonai! Kevinai, tu mums melavai!
Tai stambus sparnuotas roplys!
Tai ir yra drakonas!
- Drakonas! - Drąsioji Penelope, nužudyk jį!
Bėgam, greičiau!
Mums metas!
Atleisk, Aldita, turiu eiti.
Privalau išgelbėt savo tėvus.
Tuos angliukus, su kuriais tave supažindinau.
Viso.
Mes pabėgom, manau, Penelope.
Taip. Ne, aš irgi taip manau.
Gerai.
Ar ta katė kėsinosi mus nužudyti?
Prietarai.
Manau, ta katė pastūmė tą chimerą tiesiai ant mūsų.
Kaip?
Šaunuolis, pone Butsai.
Miau, miau.
Ne, Demone, negali suėst kačių. Katės – mano bendrininkės.
Radot banditus?
Taip, radau banditus.
Kur Fiana? Suraskit Fianą.
Kur ji?
TROJA, 1200 PRIEŠ MŪSŲ ERĄ
Po galais galiukais.
KAI KURIE PERSONAŽAI KURTI
TERIO GILIAMO IR MAIKLO PEILINO
PAGAL FILMĄ „TIME BANDITS“
Išvertė Egidija Namavičė