Mammu, tēti, esmu atpakaļ.
Pati aizgāju uz skolu.
Nav par ko.
Kur jūs esat?
Mammu, tēti, nav nekā ēdama.
Kur visi ir?
Tas ir kāds neticami neasprātīgs joks?
Kevin?
Kur tu esi, pinkaini?
Atradu, Kevin.
Bezjēga.
Kas tas bija manā mājā, kas pārvērta vecākus par oglēm?
Tā bija Fianna. Viņa ir dēmons. Pazīstama kā Medniece.
Pārskrēja šermuļi, viņu ieraugot.
- Viņa bija šausminoša. - Smaka vien!
Agrāk brūtējos ar viņu.
Bet burvīgi mati.
- Satriecošas acis. Izskatās spēcīgi. - Forša. Lielisks skatiens.
Kāpēc mums nepastāstīji, ka biji kopā ar to dēmonu?
Man bija kauns. Redzējāt, kāda viņa ir. Viņa pārņem.
Viņa pārvērta manus vecākus par ogles gabaliem.
- Tieši tā. - Ei. Es salasīju dažas lapas.
- Bet… - Nē.
Jā, mēs negribam ēst lapas, Bitelig.
Domājat, viņu sūtīja Tīrākais Ļaunums?
Tīrākais Ļaunums?
Viņa meklēja karti. Tīrākais Ļaunums zina, ka tā ir pie mums.
Ko? Ne velna. Nu nē.
Nē, tas… Bet tas nekas. Es zinu, ko darīt.
Nu nē, protams, ka nezinu. Nē, es nezinu.
Bet mēs izdomāsim. Atslābstiet, labi?
- Mēs to pārdzīvosim. - Un šīs dīvainās saknes?
Nē, paldies.
Nu, tad mani vecāki ir miruši?
Labi viņi neizskatās.
Taču mums ir plāns,
jo mums ir karte, kas ļauj mums ceļot laikā.
Ja varēsim tur paspēt laikā.
Jā, un varam mēģināt to apturēt.
Domājat, ka tas izdosies?
- Nē. - Nu, viņš nedomā.
Es? Varbūt.
Nezinām, vai varam mainīt vai vispār ietekmēt laiku.
Nē, bet mums ir Vidžits, kurš ir kartes meistars.
Vidžit, kur mēs tagad esam?
Saskaņā ar maniem aprēķiniem Parīzes centrā 1968. gadā.
Bet tā nav, vai ne?
Vēl nav piešauta roka.
Es atradu kaut ko ēdamu.
Fosilija.
Tik forši!
Olas.
- Oho. Brīnišķīgi. - Oho.
Kā jūs domājat? Es varētu uzcept olas.
Olas uz grauzdiņa.
Fritatu?
- Fritatas. - Fritatu.
Kas tās izdējis? Dubultstrauss?
Varbūt četrkāršs strauss.
Bitelig, aiz tevis ir potenciālas briesmas.
Bitelig, vai vari, lūdzu, nolikt olas un…
tas ir ļoti svarīgi… nesaplēs tās.
Vai tas ir četrkāršs strauss?
Nedomāju gan.
Es domāju, ka tev jāskrien.
Domāju, tu nedrīksti kustēties.
Kuru no tā?
Ak vai.
Kāpēc tu saki "au"? Sāp viņam.
Esmu empātiska. Man sāp, kad sāp citiem.
O, labi. Rīt to pamatīgi jutīšu.
- Ak vai. Tev labi? Jā? - Man viss labi. Labi.
Bēdziet! Bēdziet, bēdziet!
Vidžit, kur ir portāls?
- Nezinu. Man jāsaprot. - Kur mēs esam?
- Tur. - Nē.
Kur ir Kevins?
Draugi, tā nav fosilija.
Mēs esam aizvēsturiskajā laikā.
Kevin, bēdz!
Kevin, pamet to galvaskausu.
Nekā.
Nomet! Tur ir dinozaurs. Bēdz!
- Dinozaurs! - Dinozaurs!
- Īstenībā pterozaurs!
- Ptero… - Pterozaurs! Bēdz!
Uz portālu!
Skrien, Kevin!
- Tā, labi. - Man viss labi.
Uzmanīgi.
Ļoti atvainojamies.
Ar to vajadzētu pietikt.
Jā.
Šķiet, Kevins neizglābās.
Nu, tas ir ļoti skumji.
Labi, nu, izskatās, ka esam zaudējuši vēl vienu bandītu.
Tāpēc veltīsim brīdi piemiņai.
Skat, viņš izdzīvoja.
Tā, labi.
Tajos var ielikt sveces, un tās izgaismos…
Kevin, atstāj to stulbo galvaskausu.
Tīrākais Ļaunum, es nesu ziņas.
Deimon, esmu visai aizņemts.
- Septiņi. - Tas ir astoņi.
Pabīdi savu zābaciņu.
Jā, kas ir, Deimon?
Ne tu, Dēmon.
Augstākajai Būtnei ir slepens projekts.
Augstākajai… ir slepens projekts?
Kas tur slepens?
Es nezinu. Tas ir slepens.
Džon, atvērsi, lūdzu?
Fianna, vai tev ir karte?
Nē.
Es cerēju uz citu atbildi.
Ceļā pagadījās puikas vecāki, tāpēc pārvērtu viņus par oglēm.
Nu vismaz kaut kas.
Man ir puikas pretīgā smaka,
un es viņu atradīšu.
Nekļūdies, Fianna!
Svešinieki!
Man vienmēr patīk teikt,
- ka svešinieks ir draugs, ko ne… - Raganas.
Svešinieki, tātad raganas.
- Es sajūtu dusmas. - Viņa zina, ko domājam.
Jo viņa ir ragana.
Ak nē, viduslaiki.
- Zēns burvis. - Forši. Kur?
Es?
Es neesmu zēns burvis. Esmu Kevins Hadoks.
Kas būt tas?
Tas būt… Tas ir…
Pūķis?
Nē. Nekas. Viss kārtībā.
Puika, vai taisnība, ka tā būt pūķa galva?
Domāju, tas ir triceratopsa galvaskauss.
Šie svešinieki nokāvuši pūķi!
Nē, es šo galvaskausu tikai atradu un atvilku šurp.
Mēs to nenokāvām.
Jā, nokāvām. Mēs visi kopā nokāvām pūķi.
Mēs visi pielikām roku, izņemot Kevinu, kurš tikai galvu atvilka.
- Tā bija. - Tad laipni lūgti, drosmīgie pūķkāvji.
Un Kevin…
kurš tikai atvilka galvu. Jā.
Laipni lūdzu pilsētas gadatirgū. Un kādi prieki mums te ir?
Tā ir Elizabeta, un viņai ir brīnišķīga zariņu kolekcija, ko pārdot.
Te ir cūka parūkā. Parūkruksis. Jā.
Tas ir Mereks Gliemežžonglieris.
- Gliemeži atkal aizbēga, Merek? - O jā.
Biju spiests tos apēst, birģermeistar.
Bet labā griba nav peļama.
- Tā es saku. - Jā.
Pareizā attieksme.
Esat mūs apsērduši visai nabadzīgā laikā, mani draugi.
Mums iet grūti.
Kaķis!
Kāpēc jums nepatīk kaķi?
Neesi dzirdējis?
Pāvests pasludinājis, ka kaķi ir Sātana instruments.
Tāpēc… tiekam vaļā no kaķiem.
Nenogaliniet kaķus! Viņi nogalina žurkas, kas izplata mēri.
Nē, nē, nē.
Mēris ir Dieva sods par tenku izplatīšanu.
Acīmredzot.
Tas izskatās pēc mana bijušā līgavaiņa Gevina.
Tas ar mazo cepurīti.
Kā tu domā, vai viņš bijis te un viņi uztaisījuši gobelēnu?
Domāju, visi tie cilvēki izskatās vienādi.
Kā vilnas kumšķi ar degunu.
Saprotu, ko tu saki.
Mana salauztā sirds visu to vīriešu attēlos redz Gevinu.
Tev ir talants.
Bet nē, domāju, tas ir viņš.
Atvainojiet, birģermeistar, gards ēdiens.
- Man garšo zīles. - Labi.
Vai jums ir kaut kas, kas nav…
- Kaut kas? - …jā, zīles?
Man diemžēl jāsaka, ka nav.
Mums šobrīd ir tāds kā bads.
- Tāds kā bads? - Tāds kā bads?
Jā, tāds kā bads. Mēs izlaižam saldos un pusdienas.
Un brokastis. Un vakariņas.
Bet pa vidu nedrīkst našķēties.
Atcerējos kaut ko.
Mums ir mazs lūgums.
- Nevaru… - Jebko, draugs.
Jūs esat drosmīgi un vareni pūķkāvji,
izņemot Kevinu, kurš tikai atvilka to galvu.
Un mēs jūs lūdzam - palīdziet mums stāties pretī ienaidniekam,
kas mums rada tik lielas grūtības.
Labi. Ļauj aprunāties ar komandu.
- Protams. - Jā.
Darām to! Esam viņu pūķkāvji, lai mūs apber ar balvām.
- Bet pūķi nepastāv. - Tieši tā, jaunekli.
Mēs to darīsim!
Urā!
Zvēru jums, ka nokausim jums jūsu pūķi.
Nu, tas ir lieliski. Jā.
Lai gan ne jau pūķis mums šobrīd sagādā bēdas.
Nē, mums vajag, lai cīnāties ar šerifu
un viņa lielo, labi bruņoto, asinskāro armiju.
Tas ir kas cits.
Ja nedodam viņiem ēdienu, viņi mūs spīdzina.
Skat, Mereks atgriežas no savas spīdzināšanas.
Es vairs nežonglēšu.
Ir jāsmejas. Ja nesmejies - raudāsi.
Lai gan mēs daudz raudam.
Urā varenajiem pūķkāvjiem!
Nē, piedodiet. Piedodiet. Piedodiet.
Mēs neesam vareni pūķkāvji. Neesam.
Tādā gadījumā esat raganas.
Mēs esam pazemīgi pūķkāvji.
Urā pazemīgajiem pūķkāvjiem!
Urā!
- Labi, ko darām? - Bēgam un slēpjamies mežā?
Izliekamies par mirušiem.
- Varam ignorēt problēmas. - O jā.
Viņu paņēma mēris, jā? Atvainojiet.
Ilgi jūs netraucēsim.
Mēs tikai gribējām jūs apbruņot ar mūsu smalkākajiem ieročiem.
Elizabeta.
Šie? Nopietni - šie zariņi?
Vai šerifam ir vājās vietas vai trūkumi?
Viņam ir viens trūkums.
- Kāds? - Viņš nespēj vien beigt spīdzināt.
Tā nav vājā vieta.
Tas ir viņa vienīgais trūkums?
Ceru, ka tas noderēs. Nāc, Elizabeta.
- Izdevās? - Jā.
Mēs bēgsim un slēpsimies mežā. Ejam.
Mēs tevi mīlam, Penelope Drosmīgā.
Stāt!
Nemēģiniet aizlavīties.
Zināt, kas šī par dienu.
Laiks nest laukā jūsu ražu, zemnieki.
Vai nu savu ražu, vai pirmdzimto bērnu.
Un, protams, ja esam paņēmuši jūsu pirmdzimto,
tad jādod otrais, trešais, ceturtais un tā tālāk.
Jau zināt, kā tas notiek.
Piedodiet, vai neskaidri izsakos?
Tūlīt pat nesiet šurp savas ar nodokli apliekamās lietas!
Nē. Mums ir jauni aizstāvji.
Pūķkāvji, kas jūs un šerifu paņems pie dziesmas.
Pūķkāvji?
Kur ir tie pūķkāvji?
Viņi tikai ir…
- Viņi tikai ir… - Kur viņi ir?
Tur viņi ir. Visi drosmīgie kāvēji.
Un Kevins, kurš tikai atvilka galvu.
Tā, pūķkāvji, vai man būtu jātic, ka jūs šodien metat mums izaicinājumu?
Metam izaicinājumu šodien? Nē.
Šodien nav tam laba diena.
Piedodiet, ka lieku vilties.
Bet varbūt nākamnedēļ vai aiznākamo.
Nu vienalga, sazināsimies. Labi.
Nu, tātad gļēvuļi.
- Ko? - Gļēvuļi.
- Ak nē. - Mums nav jums jāpievērš uzmanība. Nemaz.
Vīri, ņemiet augļus, sakņaugus, bērnus.
Vai tu teici "gļēvuļi"?
Pievērsīsiet gan mums uzmanību.
Mēs esam pūķkāvji un bandīti, un mēs nākam jums uzbrukt.
Biteligs viens jūs pieveiks.
Viņam ir septiņu vīru spēks.
Viņi bija astoņi.
Man galīgi šis nepatīk. Sarūsējušas važas. Dabūsim stingumkrampjus.
Tā, Penelope, jāsaka, visi nejūtamies droši,
un es runāju arī savas draudzenes Džūdijas vārdā.
Labi, mums klājas slikti, bet tā nav mana vaina.
Kura tad?
Kura vaina tad tā ir, Penelope?
Man žēl, mamma un tēti.
Man žēl, ka nonācu cietumā ar bariņu samaitātu zagļu.
Kīgan, mēs tepat esam.
Noteikti esat manī ļoti vīlušies.
Gaišais tajā ir tas: man šķiet forši, ka esat ar mani kopā.
Nu, paskatieties.
Apakšzemes cietums.
Te spīdzina cilvēkus.
Tik forši.
Ar ko tu runā?
Ar saviem vecākiem. Viņi ir ogles gabali, un mans uzdevums ir viņus glābt.
Šerifs grib jūs satikt.
Vai šī?
Tā.
Paldies.
Ak dievs.
Tā, kas tās par runām, ka jūs esat bandīti
un gribat glābt ciematu no manas tirānijas?
Domāju, nepareizs tulkojums.
Vai mēs nerunājam angliski?
Nē, vārds vietā. Runājam.
Tad jūs to nenoliedzat?
Tādā gadījumā iznesiet spīdzināšanas diagrammas.
Kā redzat, tā ir tikai neliela moku rīku izlase,
ko esmu izgudrojis speciāli jums.
Kad iznāk laukā tā nagla…
- Au. - Tas ir pretīgi.
Tā, šis ārēji varētu izskatīties nevainīgs, bet šī te…
tā ir fazāna spalva.
Nezinu, cik daudz zināt par ornitoloģiju,
bet tās ir ļoti kutinošas.
Skat. Tā, šis…
To esmu piedzīvojis.
Jā, Džeremijs ir to piedzīvojis.
Un tu vairs neesi tāds kā agrāk, vai ne, Džeremij?
Nē, neesmu.
Tā, tas tikai tāds piemērs, ko mēs te darām ar bandītiem,
skaidrs?
Izbaudiet!
- Augstība. - Jā?
Šie cilvēki apgalvo, ka viņi ir ne tikai bandīti, bet arī…
saturieties… pūķkāvji.
Kas tas?
Nu, viņi apgalvo, ka tas ir pūķa galvaskauss.
Tas nav pūķa galvaskauss.
Jums taisnība, jo pūķi nepastāv.
Nē, tāpēc, ka man te viens ir!
Palūk, baisais pūķis ugunsspļāvējs.
Drosmīgi nokāvu pats ar savu roku un savu zobenu
Fāfniru.
- Fantastiski. Iespaidīgi. - Iespaidīgi.
- Neticami. - Un, kā redzat,
tam nav nekādas līdzības ar jūsu nožēlojamo tā saukto pūķa galvaskausu.
Tie nav vienādi tāpēc, ka mūsējais ir dinozaura galvaskauss,
bet jūsējais ir ar zariem un šņori sasieti daudzu dzīvnieku kauli.
Ak nē.
Tu, mazais cilvēk ar logu acīm,
panāc tuvāk.
Ļoti atvainojos par viņu.
Kas tu esi, ka esi tik drosmīgs, lai izaicinātu dižo Notingemas šerifu?
- Kevins. Binglijas Kevins. - Binglijas?
Sīka tirgus pilsētiņa ar derdzīgiem, aprobežotiem zemniekiem.
Jā, tā pati.
Tavai zināšanai, Binglijas Kevin,
es tiešām nokāvu to pūķi.
Tā, neviens to neredzēja, bet es tiešām to nogalināju.
Tāpēc esmu šerifs.
Un cilvēkiem visai pamatoti ir no manis bail,
jo es varu būt ļoti, ļoti nežēlīgs cilvēks.
Kā jūs uzdrīkstaties, bandīti, mēģināt palīdzēt ciematniekiem dumpoties?
- Bet ciematnieki mirst badā. - Ļaunākajā gadījumā izsalkuši.
Ļauj, paskaidrošu.
Ciemats un ciematnieki ir dzimtcilvēki.
Lauki un cilvēki pieder man.
- Labi, nu, viss skaidrs, jā. - Loģiski.
Nu, mēs nu dosimies. Mūs' vain' nudien.
Atgriezīsimies ciematā rīt no rīta.
Un, ja raža līdz pirmajai gaismiņai nebūs sagatavota savākšanai,
es personīgi nodedzināšu ciematu līdz zemei.
Jā. Nu, personīgā pieeja ir ļoti svarīga.
Tātad mēs netiksim spīdzināti?
Nē. Vienalga tiksiet spīdzināti.
Labi. Nu protams, tikai pārbaudīju.
Tātad es nezinu, kā te nonācu,
bet es meklēju savus vecākus.
Vai viņi arī nonāca uz šī kuģa? Viņi izskatās apmēram tā.
PAZUDUŠI
Nu, ļoti veci.
Nē?
Labi. Tas ir Kevins.
Viņš ir nūģis.
Nūģīgais Kevins.
- Nūģīgais Kevins. - Nūģīgais?
Viņš daudz runā. Nu, godīgi sakot, daudz par daudz.
Man patīk tas puika.
Bet viņš daudz runā.
Man nav ne jausmas, ko jūs sakāt, bet lieliski.
Par ko tu te esi?
Viņi saka, ka esmu ragana.
Vai tad viņi raganas nesadedzina?
Parasti jā, bet atstāj mani dzīvu, lai dziedinu viņu kārpas.
Liekulība.
Tieši liekulība sāp visvairāk.
Vai tiešām?
Nē, spīdzināšana.
Dzirdat visi?
Mums jābēg.
Bitelig.
Izgatavo zāles - esi ragana.
Dejo kaila ap ugunskuru - ragana. Pielūdz kazu - ragana.
Buries ar runājošu kaķi - ragana.
Ienirsti uz pusstundu ezera dzelmē un tad uzpeldi virspusē -
ragana.
Paņemam savas mantiņas un lavāmies prom!
Varoņi! Neizskatāties īsti spīdzināti.
- Paldies. - Tas nenozīmē, ka jūs…
ka jūs viņus uzveicāt?
Nu, tā es to nesauktu.
Uzvarējāt viņus?
- Novācāt viņus? - Nē.
- Nogalinājāt? - Nē.
- Nobārāt viņus? - O nē.
Nokauninājāt?
- Cēlāt neslavu? - Nē.
- Likāt kaunā? - Ne gluži, nē.
- Runājāt ar viņiem? - Nu, jā. Mēs runājām ar viņiem.
Lieliski! Labi, jūs ar viņiem pamatīgi parunājāt.
Nu, viņi neatgriezīsies, lai atkal terorizētu šo ciematu.
Pēc jūsu veiktajām pārrunām.
Šerifs mums lūdza jums pateikt,
- ka viņš nodedzinās ciematu. - Piedodiet, ko?
- Tikai paņemsim savas mantas. - Īsti nesaklausīju.
Jāizrunā skaidrāk.
Viņi nodedzinās jūsu ciematu.
Man žēl.
Tas ir briesmīgi. Mums ir tikai šis ciemats.
Jā.
Jūs nevarat mums palīdzēt?
Domāju, mums jāpalīdz.
Ko? Šie cilvēki mēģināja panākt, lai mūs tiesā kā raganas.
Viņiem bija bail. Varbūt varam izmantot bailes kā ieroci.
Es… Nē, nē.
Mēs varētu, jā.
Lai gan - vai jums ir kāds ierocis, ko varam izmantot kā ieroci?
Uz priekšu!
Birģermeistar, neredzu savu ražu!
Domāju, jūs visi, ļaudis, varētu būt nepatikšanās.
Tā esmu es, Penelope, pūķkāve un raganu valdniece.
Viņa noņem sev no rokas pirkstu un atliek to atpakaļ.
Mums jāpamet šī vieta.
Tas ir acu apmāns, muļķi.
Es zinu, kā viņa to izdarījusi.
Tas ir viegli. Viņa nocirta sev īkšķi.
Tā.
Oho.
Dodiet man manu ražu,
vai es nodedzināšu šo ciematu līdz zemei!
Nedomāju, ka nodedzināsiet.
Glābieties! Zēns burvis!
Taisnība. Baidieties!
Kas tas ir?
Kaut kāda…
oniksa nieku kastīte?
Palīdziet mums.
Mēs esam ieslodzīti zēna burvja mazajā cietuma kastītē.
Ak nē.
Tā ir velna burvestība.
Tieši tā, draugs.
Uzmanieties, vai ielikšu tajā arī jūs.
Tātad viņi visi ir ieslodzīti šajā velnišķīgajā kastītē?
Jā.
Un jūs arī tur nonāksiet, ja nepiesargāsieties, čomiņ.
Skat, vilcēns.
Hei!
Nu burvju kastīte ir man.
Atvainojiet, negribu sūdzēties, bet man no virves būs ādas apdegums.
Neuztraucies par virvi!
Tevi piebeigs degšanas apdegumi.
Pareizi. Jā.
Kaut man mugurā tagad nebūtu kostīms no zariem!
Te augšā. Mums ir plāns.
Dosimies atpakaļ cauri portālam un savervēsim huņņu kareivjus.
Jūs pazīstat huņņu kareivjus?
O jā. Labi draugi. Nē, kopā ceļojām un iemantojām uzticību.
Es nedomāju, ka mums ir tik daudz laika.
Vai tas neprasīs mēnešus?
Ja mani aprēķini ir pareizi, mums būtu jāparādās pēc dažiem mirkļiem.
Tiešām? Tad labi.
Tad tikāt skaidrībā ar karti?
Tiksim.
- Ko? - Aizkavējiet viņus.
Nepaspēsiet atjēgties, būsim atpakaļ ar huņņu karapulku.
Mēs jūs izglābsim, draugi.
Jā, varat mums uzticēties.
Esmu iesprūdis.
Esmu iesprūdis atejcaurumā.
Esmu te iesprūdis.
Labi. Mēs būsim atpakaļ, draugi. Mēs jūs izglābsim. Uzticieties. Labi.
Mēs mirsim.
Nu, šis būs burvīgs ugunskurs.
Un tad to sabojās cilvēku kliegšana:
"O, palīdziet, palīdziet. Es degu."
Jums nav tas jādara.
Nē, nē, ir.
- Kāpēc? - Šerifs teica, ka man tas jādara.
Jums pašiem ir prāts.
Varat paši pieņemt lēmumus.
Es gribēju teikt - jums nav neviens jādedzina.
Nu, ja es to nedarīšu, tad Timotijs mani spīdzinās.
Jā, spīdzināšu.
- Timotijs ir nežēlīgs spīdzinātājs. - Taisnība.
Esmu otrais sliktākais no mums.
Labi. Bet ja tu nespīdzināsi, Timotij?
Nu tad Džeimss spīdzinās mani.
Jā, vai nu es, vai Lora.
Un man jāspīdzina spēcīgāk, jo šis darbs reti tiek sievietēm,
- pat šajos laikos. - Nu re.
Man jāspīdzina divtik nežēlīgi, lai to pamanītu.
Un, ja Džeimss un Lora nespīdzinās Timotiju,
tad es spīdzināšu viņus.
Tāda kārtība.
Jā, tā ir kārtība.
Neesmu par to tā domājis.
Labi, bet ja jūs visi vienotos nespīdzināt?
- Mūs spīdzinās. - Mūs spīdzinās, jā.
Kurš gan?
Paga. Saprotu, ko viņš grib teikt.
Ja neviens no mums nespīdzinās, tad neviens netiks spīdzināts?
Tu saki, ka šerifa vara pār mums esam mēs paši?
Tāpēc viņam nav varas?
Jā.
Man no prāta it kā šaujas laukā bultas.
Tā. Es gribu, lai jūs sadedzināt visus tos cilvēkus.
Un īstenībā nodedziniet līdz zemei visu šo ciematu.
Protams, krogu atstājiet, mums kaut kur jānosvin.
Vispār, kungs… Un es ceru, ka es nepārpratu,
bet domāju, mēs nolēmām tos cilvēkus nededzināt.
Vai ne?
Man šķita, ka viņi teiks: "Nē, tikai tu, Džeims."
Jā. Redziet, nelaime tāda: ja nedarīsiet tieši tā, kā lieku,
šerifs liks mani spīdzināt.
Kam gan?
Šiem kar…
Jā. Oho.
- Tā ir? - Tā ir.
Skaidrs… Jo jūs… Jā.
Oho.
Ak dievs. Zināt ko?
Atsieniet šos cilvēkus.
Tiešām?
Lai viņi iet. Visi.
Ziniet, šo gadu laikā esmu spīdzinājis tik daudz cilvēku,
pakāris, slīcinājis, sacirtis gabalos tik daudz cilvēku, ka man zudis skaits,
bet laikam tikai nupat atskārtu, ka galvenais spīdzināšanas upuris esmu es.
Noteikti tevis spīdzinātie cilvēki.
Jā, kam dūri un kurus rāvi uz pusēm.
Jā, protams, viņi bija iesaistīti.
Kur ir tas šausmīgais šerifs?
Es to spēlēju.
Man ar tevi jāaprunājas.
Te mēs viņus atstājām.
Viņi ielēca jūrā, un tā viņus aprija.
Viņš ielēca te?
Nedari to pašu!
Darīšu to pašu. Paldies.
Nezinu, ko saki.
Labi.
- Man viņa patīk. - Daudz jaukāka par iepriekšējo.
Nu viņa bija nelabais gars.
Nu taču. Kur tu esi?
Un tā šīs radības attīstījās par…
dinozauriem.
Kas attīstījās par putniem.
Interesanti. Man tā nedaudz izklausās pēc ķecerības.
Es gribu teikt - tādu pūķu nemaz nav.
- Mums vienalga no pūķiem jābaidās. - Nē.
- No raganām? - Nē.
- No evolūcijas? - Nē.
Esam klāt!
Atpakaļ pašā pēdējā mirklī!
Atbrīvojiet viņus!
Pagājušas daudzas nedēļas.
Tiešām?
Es atnesu šīs olas, lai palīdzētu ciematniekiem bada laikā.
Un huņņu kareivji?
Ar viņiem negāja labi.
Jā, viņi atklāja, ka biju aizņēmusies dažas viņu lietas.
Bet labi ir tas, ka guvām lielu pieredzi ar karti.
Un, Kevin, esmu pārliecināta, ka varam laikus glābt tavus vecākus.
- Nu, mēs… - Esam pārliecināti.
Mēs domājām, ka neatgriezīsieties.
Viņi liek man rīt precēties.
Nu, Kevin, tev ir 11 gadi. Tu negribi palikt vecpuisis.
Es knapi viņu pazīstu.
Parunāsiet, kad apprecēsieties.
Pateicoties jums visiem, mūsu ciemā valda miers.
Tad es paveicu… Tad mēs paveicām ko labu.
Labi. Kā būs ar samaksu?
Varat dabūt visu, kas mums ir.
Tad to gobelēnu ar skaisto vīrieti?
Ņemiet visu, ko gribat.
Lieliski, jo es jau to nozagu.
- Jā. - Aiztaupīja laiku.
Nu, izgriezi no vidus, jā?
Jā.
Zināt ko, draugi?
Es šorīt jāju uz darbu cauri Asaru mežam,
kā daru katru rītu.
Pirmo reizi mūžā mani pārsteidza…
Ziniet, es sajutu uz vaiga Mātes Dabas vēso dvesmu.
Bet tā nebija tikai uz manas sejas,
tā it kā bija manā dvēselē, ja tas ir sakarīgi.
Jā.
Tas lika man aizdomāties, ka mēs visi esam koki, debesis,
skudras, kukaiņi, putni.
Mēs visi esam viena liela kopīga apziņa.
Mēs visi esam viena liela enerģija.
Tieši laikā.
Sveiks, mazo draudziņ.
Ei, tu esi klāt.
Es tiešām nedomāju, ka uz Dieva zaļās zemītes ir kas skaistāks
par šo…
Pūķis!
Tie pastāv!
- Ātri, Vidžit… - Jā?
…vai portāls uz dinozauriem vēl ir vaļā?
- Jā, iespējams. - Ak nē.
Pūķi!
Tas ir pterozaurs!
Pūķi! Kevin, tu mums meloji!
Tikai liels, spārnots rāpulis!
Tieši tas arī ir pūķis!
- Pūķis! - Drosmīgā Penelope, nokauj to!
Jāiet, jāiet!
Jāiet!
Piedod, Aldita, man jāiet.
Man jāglābj mani vecāki.
Tie ogles gabali, ar kuriem tevi iepazīstināju.
Atā.
Domāju, Penelope, ka nu esam drošībā.
Jā. Nē, man tā šķiet, jā.
Labi.
Tas kaķis mēģināja mūs nogalināt?
Tā ir māņticība.
Es domāju, ka tas kaķis nogrūda akmens notekcauruli, lai mūs saplacinātu.
Kā?
Labs mēģinājums, Zābaciņ.
Mjau, mjau.
Nē, Dēmon, tu nedrīksti ēst kaķus. Kaķi ir uz vienu roku ar mani.
Esi atradis bandītus?
Jā, esmu atradis bandītus.
Kur ir Fianna? Atrodiet Fiannu!
Kur viņa ir?
TROJA 1200. GADS P.M.Ē.
Jedritvai micīt.
DAĻĒJI PAMATĀ TERIJA GILJAMA UN MAIKLA PEILINA TĒLI
PAMATĀ FILMA TIME BANDITS
Tulkojusi Laura Hansone