БАНДИТИ В ЧАСІ
Мамо, тату, я прийшла.
Сама себе водила до школи.
Не дякуйте.
Де ви?
Мамо, тату, їсти нічого.
Та де всі поділися?
Це якийсь дико несмішний жарт?
Кевіне.
Де ти, базікало?
Кевіне, я тебе знайшла.
Якесь абищо.
А що за потвора була в будинку, яка перетворила батьків на вугілля?
То Фіанна. Демониця. Її називають Мисливицею.
Аж морозом продерло, коли її побачила.
- Вона така жахлива. - І смердюча.
У нас було кохання.
Але розкішне волосся.
- Незабутні очі. Така сила. - Вона класна. Погляд.
А чому ти нам не казав про кохання з демоницею?
Соромно було. Ви ж бачили, яка вона. Приголомшлива.
Вона перетворила моїх батьків на грудки вугілля.
- Отож. - Люди! Я назбирав листя.
- Але… - Нє.
Біттеліґу, ми не хочемо їсти листя.
Думаєте, її послало Чисте Зло?
Чисте Зло?
Вона шукала мапу.
Чисте Зло знає, що мапа в нас.
Що? От чорт. Ні.
Ні, це… Не страшно. Я знаю, що робити.
Та ясно, що не знаю. Не знаю.
Але ми щось придумаємо і… Розслабтеся.
- Прорвемося. - А може, незрозумілого коріння?
Ні, дякую.
То мої батьки мертві?
Вигляд у них не дуже.
Але в нас є план,
бо в нас є мапа, яка дає змогу мандрувати крізь час.
Якщо вчасно туди потрапимо.
І спробуємо завадити.
Думаєте, вдасться?
- Ні. - Він так не думає.
А я? Можливо.
Ми не знаємо, чи можна змінювати час чи впливати на нього.
Ні, але в нас є Віджит, а він – володар мапи.
Віджите, де ми зараз?
За моїми обчисленнями, у центрі Парижа, 1968 року.
Щось не сходиться, правда?
Я ще не набив руку.
Я знайшов щось попоїсти.
Скамʼянілості.
Ну хіба не краса?
Яйця.
- Прекрасно. - Ого.
Що вам хочеться? Можу посмажити яєчню.
Зробити яйця на грінках.
Фритата?
- Фритата. - Фритата.
Як думаєте, чиї? Подвійного страуса?
Та певно, четверного.
Біттеліґу, за тобою – потенційна небезпека.
Біттеліґу, поклади, будь ласка, яйця і –
це дуже важливо – не розбий.
Це той четверний страус?
Не думаю.
Я думаю, тобі треба тікати.
Я думаю, краще не рухайся.
То що мені робити?
Лишенько.
Чого ти айкаєш? Боляче йому.
Я емпат. Відчуваю біль інших.
Ясно. Завтра буде крепатура.
- От лихо. Все добре? Так? - Я в порядку. Добре.
Тікайте! Тікайте!
Віджите, де портал?
- Не знаю, треба подивитися. - Де ми?
- Он. - Ні.
А де Кевін?
Люди, це не скамʼянілості.
Ми в доісторичній добі.
Кевіне, тікай!
Кинь той череп, Кевіне!
Нізащо.
Кидай! Там динозавр. Тікай!
- Динозавр! - Динозавр!
- Взагалі-то це птерозавр!
- Птеро… - Птерозавр! Тікай!
До порталу!
Тікай, Кевіне!
- Добре. - Я цілий.
Обережно.
Просимо вибачення.
Ось компенсація.
Так.
Схоже, Кевін не встиг.
Ну, це дуже сумно.
Ну що ж, схоже, ми втратили ще одного бандита.
Вшануймо його хвилиною мовчання.
Дивіться, таки встиг.
Що ж. Добре.
Сюди можна вставити свічки, буде світліше у…
Кевіне, та кинь уже той дурний череп.
Чисте Зло, я приніс новину.
Я зайнятий, Деймоне.
- Сім. - Це вісім.
Посунь свій чобіток.
Що таке, Деймоне?
Не ти, Демоне.
У Верховного намалювався секретний проєкт.
У Верховного секретний проєкт?
А в чому секрет?
Не знаю. Це секрет.
Джон, відповіси?
Фіанно, мапа в тебе?
Ні.
Не такої відповіді я сподівався.
Батьки малого стали на заваді, тому я перетворила їх на вугілля.
Ну хоч так.
Я маю зразок хлопцевого смороду…
і я його знайду.
Не підведи, Фіанно.
Чужинці!
Як я люблю казати,
- чужинець – це друг, якого… - Відьмаки.
Чужинці – значить, відьмаки.
- Я відчуваю гнів. - Вона знає наші думки.
Бо вона відьма.
О ні, середньовіччя.
- Малий відьмак. - Клас. Де?
Я?
Я не малий відьмак. Я Кевін Геддок.
Що воно таке?
Воно… Це…
Дракон?
Ні, не бійся. Усе добре. Не страшно.
Чи правда, хлопче, що це драконяча голова?
Я думаю, що це череп трицератопса.
Ці чужинці вбили дракона!
Ні, я знайшов цей череп і притяг його сюди.
Ми його не вбивали.
Убили. Ми всі разом убили дракона.
Усі доклали руку, крім Кевіна, який просто ніс голову.
- Точно. - Тоді вітаємо, хоробрі драконоборці.
І Кевін…
який просто ніс голову. Так.
Ласкаво просимо на сільський ярмарок. А які вишуканості ми припасли?
Це Елізабетта, у неї дивовижна колекція хмизу.
А ось свинка в перуці. Свинка-в-перуці-щетинка. Так.
А це Мерек, равликовий жонглер.
- Мереку, равлики знов повтікали? - Так.
Я мусив їх зʼїсти, пане мер.
Але успіх – доля наполегливих.
- Отак я вам скажу. - Так.
Який бойовий дух.
Ви завітали до нас у часи великого зубожіння, друзі мої.
Життя важке.
Кіт!
Що ви маєте проти котів?
А ти не чув?
Папа проголосив котів знаряддям Сатани.
Тому… Ми їх знищуємо.
Не вбивайте котиків.
Вони вбивають щурів, які розносять чуму.
Ні.
Чума – це кара Господня за поширення пліток.
Очевидячки.
Схожий на мого колишнього, Ґевіна.
Отой, у капелюшку.
Думаєш, він тут був і його виткали на гобелені?
Я думаю, що всі ці люди на одне лице.
Як жмути вовни з носами.
Я розумію, про що ти.
Моє зранене серце проєктує Ґевіна на всіх цих чоловіків.
Ти профі.
Але я думаю, що це він.
Вибачте, пане мер. Частування дуже смачне.
- Люблю жолуді. - Добре.
А є щось інше, крім…
- Щось інше? - Крім жолудів?
На жаль, немає.
Нині у нас невеличкий голод.
- Невеличкий голод? - Невеличкий?
Так, невеличкий. Ми не їмо десертів і не обідаємо.
І не снідаємо. І не вечеряємо.
І жодних перекусів.
До речі, згадав.
Хочемо попросити про маленьку послугу.
- Я не можу… - Усе що завгодно, друже.
Ви хоробрі могутні драконоборці,
усі, крім Кевіна, який просто ніс голову.
Ми благаємо вашої допомоги в боротьбі з нашим супостатом,
який завдає нам величезних бід.
Добре. Я проконсультуюся з командою.
- Безперечно. - Так.
Працюємо. Вбʼємо цим людям дракона, і вони нас озолотять.
- Але ж драконів не існує. - Отож-бо, юначе.
Ми згодні!
Ура!
Клянуся, ми вбʼємо вашого дракона.
Ну, це чудово. Так.
Хоча у нас нині біда не з драконом.
Потрібно, щоб ви дали бій шерифові
та його великому озброєному до зубів кровожерному війську.
Несподіванка.
Якщо ми не віддаємо харчі, вони нас катують.
Ось, Мерек щойно з тортур.
Більше не жонглюватиму.
Ви мусите сміятися. Щоб не плакати.
Хоч плачемо ми теж багато.
Ура могутнім драконоборцям!
Ні, даруйте. Даруйте.
Ми не могутні драконоборці. Ми не вони.
У такому разі ви – відьмаки.
Ми смиренні драконоборці.
Ура смиренним драконоборцям.
Ура!
- Що будемо робити? - Тікати й ховатися в лісі?
Прикинутись мертвими.
- Або не зважати на проблеми. - Ага.
Чума його прикінчила? Мені дуже прикро.
Ми вас довго не затримаємо.
Хотіли спорядити вас найкращою зброєю.
Елізабетто.
Оце? Серйозно? Прутики?
У шерифа є якісь слабкості чи вади?
Одну ваду він справді має.
- Яку? - Не вміє зупинятися при катуванні.
Це не слабкість.
І це його єдина вада?
Надіюся, допоміг. Ходімо, Елізабетто.
- Подіяло? - Так.
Втечемо й сховаємося в лісі. Погнали.
Ми любимо тебе, Пенелопо Хоробра.
Стій.
Не намагайтеся відповзти.
Ви знаєте, яка пора.
Пора виносити врожай, селюки.
Врожай або дитина-первісток.
А якщо ми вже забрали першу дитину,
то віддавайте другу, третю, четверту дитину і так далі.
Порядок ви знаєте.
Вибачте, я що, нечітко висловлююся?
Негайно виносьте предмети, що підлягають оподаткуванню.
Ні. У нас нові покровителі.
Драконоборці, які притягнуть до відповідальності тебе й шерифа.
Драконоборці?
І де ж ці драконоборці?
Вони були…
- Вони були… - Де вони?
Ось вони. Усі відважні борці.
І Кевін, який просто ніс голову.
То що, драконоборці, слід думати, що ви кидаєте нам сьогодні виклик?
Кидаємо вам виклик сьогодні? Ні.
Сьогодні невдалий день.
Даруйте, що розчарували.
Але, може, на тому тижні або через.
Коротше, ми з вами звʼяжемося.
То ви боягузи.
- Що? - Боягузи.
- Ні. - Вас можна не брати до уваги.
Солдати, забирайте фрукти, коренеплоди й дітей.
Ти сказав «боягузи»?
Зараз ти візьмеш нас до уваги.
Ми, драконоборці й бандити, йдемо по твою душу.
Та тебе сам Біттеліґ здолає.
Він наділений силою сімох.
Їх було восьмеро.
Мене це все не радує. Іржаві кайдани,
загроза правця.
Пенелопо, скажу так: ми всі почуваємося беззахисними,
і я говорю також від імені своєї подруги Джуді.
Усе котиться чортзна-куди, але ж не я в цьому винна.
А хто винен?
Хто винен, Пенелопо?
Вибачте, мамо й тату.
Вибачте, що я загримів за ґрати з бандою злодіїв-дегенератів.
Кіґане, ми все чуємо.
Напевно, я вас розчарував.
Та великий плюс у тому, що ви зі мною.
Подивіться.
Це підземелля.
Тут катують людей.
Це так кльово.
З ким ти розмовляєш?
З батьками. Вони стали вугіллям, а я заповзявся їх урятувати.
Шериф хоче вас бачити.
Цей?
Отой.
Дякую.
Господи.
А правду кажуть, що ви, бандити,
хотіли врятувати село від моєї тиранії?
Я думаю, це помилка перекладу.
Хіба ми не англійською розмовляємо?
Слушно підмічено. Так.
То ви не заперечуєте?
У такому разі виносьте схему тортур.
Як бачите, це невеличкий набір тортур,
який я підготував спеціально для вас.
Коли підніметься цей шип…
- Ай. - Це жахливо.
Може, на поверхні це невинне знаряддя, але отут…
є перо фазана.
Не знаю, чи ви обізнані в орнітології,
але ці пера дуже лоскітні.
А тут у нас…
Мене цим катували.
Так, Джеремі цим катували.
Таким, як раніше, ти вже не будеш, правда, Джеремі?
Не буду.
Отже, це лише крихта з того, що ми тут робимо з бандитами,
ясненько?
Насолоджуйтеся.
- Володарю. - Що?
Ці люди стверджують, що вони не лише бандити, а ще й…
увага… драконоборці.
А це що?
Вони стверджують, що це драконів череп.
Це не драконів череп.
Правильно, бо драконів не існує.
Ні, бо в мене драконів череп отут!
Узріть Вогнедишного лютого змія.
Відважно вбитого моєю рукою і моїм мечем,
Фафніром.
- Надзвичайно. Неперевершено. - Вражає.
- Неймовірно. - Як бачите,
він аж ніяк не подібний до вашого жалюгідного черепа так званого дракона.
Вони не однакові, бо в нас – череп динозавра,
а у вас – набір кісток різних тварин, зліплений докупи прутиками й мотузками.
О, ні.
Ти, дрібна людино з очима-вікнами,
підійди.
Прошу за нього вибачення.
Хто ти такий, що сміливо
кидаєш виклик великому шерифу Ноттінгемському?
- Кевін. Кевін з Бінґлі. - Бінґлі?
Крихітне базарне село з мерзенними недалекими селюками.
Так, це воно.
До твого відома, Кевіне з Бінґлі,
я таки закатрупив того дракона.
Ніхто не бачив, як я вбивав, але я точно його вбив.
Ось чому я шериф.
І люди правильно роблять, що мене бояться,
бо я можу бути дуже-дуже жорстоким.
Як ви смієте, бандити, допомагати селянам у повстанні?
Але ж селяни голодують.
Трошки недоїдають.
Я поясню.
Селяни в тому селі – кріпаки.
Поля й люди належать мені.
- Це цілком зрозуміло. - Логічно.
Тому ми вже підемо. Сталася прикра помилка.
Завтра вранці ми повернемося в село.
І якщо на світанку врожай не буде готовий,
я особисто спалю це село дотла.
Індивідуальний підхід надзвичайно важливий.
То що, катувати нас не будуть?
Ні. Катувати вас будуть.
Аякже. Я просто уточнила.
Отже, не знаю, як я сюди потрапила,
але я шукаю батьків.
Вони теж сіли на цей корабель? Зовні вони приблизно такі.
ПРОПАЛИ БЕЗВІСТИ
Старезні.
Ні?
Добре. Це Кевін.
Він зануда.
Занудний Кевін.
- Занудний Кевін. - Занудний?
Він базікало. Рот не закривається, якщо чесно.
Мені подобається цей хлопчик.
Але він базікало.
Не знаю, що ви сказали, але чудово.
А вас за що сюди запроторили?
Кажуть, я відьма.
А хіба відьом не спалюють?
Зазвичай, але мене тримають живою, щоб виводила їм бородавки.
Лицемірство.
Від лицемірства болить найдужче.
Справді?
Ні, від тортур.
Усі це чули?
Ми мусимо втекти.
Біттеліґу.
Готуєш ліки – ти відьма.
Танцюєш гола навколо багаття – відьма. Поклоняєшся цапу – відьма.
Накладаєш чари з балакучим котом – відьма.
Опускаєшся на дно озера на пів години, а потім спливаєш на поверхню –
відьма.
Забираймо манаття і вшиваймося.
Герої! Вас наче й не катували.
- Дякую. - Це ж не означає, що ви…
що ви їх перемогли?
Я б це так не назвала.
Здолали їх?
- Розправилися? - Ні.
- Повбивали? - Ні.
- Насварили? - І це ні.
Присоромили?
- Знеславили їх? - Ні.
- Зганьбили? - Не зовсім.
- Розмовляли з ними? - Так. Ми з ними розмовляли.
Чудово! Ви дали їм перцю розмовою.
Вони більше не будуть наганяти жах на село.
Після такої розмови не повернуться.
Шериф просив повідомити вам,
- що він спалить ваше село. - Вибачте, що ви сказали?
- Ми заберемо речі. - Я не розчув.
Говори виразніше.
Ваше село спалять.
Співчуваю.
Це жахливо. Крім села, в нас більше нічого нема.
Так.
Невже ви не допоможете?
Я думаю, треба.
Ці люди хотіли нас судити як відьом.
Вони боялися. Можна використати страх як зброю.
Я… Ні.
Можна. Так.
А у вас часом нема зброї, яку можна використати як зброю?
Вперед!
Мер, я не бачу свого врожаю!
Я думаю, у вас, люди, будуть неприємності.
Це я, Пенелопа, убивця драконів і володарка відьом.
Вона відокремлює палець від руки і приставляє назад.
Треба йти з цього села.
Це ілюзія, недоумок.
А я знаю, як вона це робить.
Це легко. Вона відрізає собі палець.
Отак.
Ого.
Віддавайте врожай,
або я спалю це село дощенту.
Сумніваюся.
Стережіться малого відьмака!
Це правда. Бійтеся.
Що це таке?
Та якась…
скринька з оніксу для дрібничок?
Поможіть нам.
Малий відьмак посадив нас у свою крихітну тюрму.
Ні.
Це диявольські чари.
В яблучко, друже.
Стережіться, бо й вас туди зажену.
То вони всі сидять у цій чортячій скриньці?
Так.
І ви там будете, стережіться, приятелю.
Глянь, вовченятко.
Тепер чарівна скринька – моя.
Вибачте, не хочу жалітись, але в мене від мотузки пухирі.
Від мотузки – це нічого.
Пухирі від вогню тебе добʼють.
Точно. Так.
Як жаль, що на мені зараз костюм з прутиків.
Ми тут, угорі. У нас є план.
Ми пройдемо крізь портал і завербуємо воїнів-гунів.
Ви знаєте гунів?
Так. Добрі друзі. Ми з ними подорожували й здобули їхню довіру.
Я не думаю, що в нас є стільки часу.
Хіба на це не підуть місяці?
Якщо мої обчислення правильні,
ми повернемося через кілька секунд.
Справді? Ну добре.
То ти розібрався з мапою?
Розберемося.
- Що? - Відволікайте їх.
А ми за мить повернемося з армією гунів.
Люди, ми вас врятуємо.
Довіртеся нам.
Я застряг.
Я застряг у нужнику.
Застряг.
Люди, ми повернемося. Ми вас врятуємо. Довіртеся. Все.
Нам кінець.
Ловкеньке буде багаттячко.
А потім усе зіпсують люди своїми вересками.
«Ой, рятуйте, я горю».
Ви не повинні нас палити.
Ні, я повинен.
- Чому? - Бо шериф так сказав.
Хлопці, у вас свої голови на плечах.
Можете самі вирішувати.
Я про те, що не треба нікого палити.
Якщо я не спалю, Тімоті мене катуватиме.
Катуватиму, так.
- Тімоті – безжальний кат. - То правда.
Я серед нас на другому місці.
Добре. Але уявімо, що ти, Тімоті, не будеш катувати.
Тоді Джеймс піддасть тортурам мене.
Так, або я, або Лаура.
Я мушу катувати дужче,
бо жінки на цій роботі – рідкість,
- навіть у наш час. - Починається.
Я катую удвоє дужче, щоб мене хоч помічали.
А якщо Джеймс і Лаура не катуватимуть Тімоті,
тоді я катуватиму їх.
Проклятуща система.
Система, вона така.
Я над цим не замислювався.
А якщо ви всі домовитеся нікого не катувати?
- Нас катуватимуть. - Нас, так.
Але хто?
Стривайте. Я розумію, до чого він хилить.
Якщо ніхто з нас не катуватиме, тоді нікого не катуватимуть.
Тобто влада шерифа над нами – це насправді ми самі?
Тому він не має ніякої влади?
Так.
У мене наче стріли з голови вистрілюють.
Так. Наказую вам спалити всіх цих людей.
І взагалі все село. Впень. Дотла.
Трактиру не чіпайте, треба ж десь відзначити.
Взагалі-то, пане… Надіюсь, я правильно зрозумів,
але ми вирішили не спалювати цих людей.
Так же?
Я думав, вони скажуть: «Ні, Джеймс, тільки ти».
Тут проблема ось у чому: якщо ви не виконаєте мій наказ,
шериф накаже мене катувати.
Кому накаже?
Своїм солда…
Так. Ти ба.
- Скажіть? - Скажу.
Розумію… Бо ви… Так.
Ого.
Боже. Знаєте що?
Розвʼяжіть цих людей.
Справді?
Відпустіть їх. Усіх.
За всі ці роки я стільки людей перекатував.
Вішав, топив, четвертував стількох, що з ліку збився,
але мене щойно осяяло: головна жертва тортур – це я сам.
Не ви, а люди, яких ви катували.
Садячи на палю й розтягуючи на дибі.
Ну так, авжеж, вони теж брали участь.
Де той жахливий шериф?
Я ж грався.
Назріла невеличка розмова.
Ми їх залишили отут.
Вони стрибнули, і їх поглинуло море!
Він тут стрибнув?
Не роби так само.
Я зроблю так само. Дякую.
Я тебе не розумію.
Добре.
Хороша вона.
Приємніша, ніж попередня.
То була демониця.
Ну де ж ти?
А ті створіння еволюціонували до…
динозаврів.
Які еволюціонували до птахів.
Цікаво. Але трохи схоже на єресь.
Я веду до того, що ніяких драконів не існує.
- Все одно драконів треба боятися. - Ні.
- Відьом? - Ні.
- Еволюції? - Ні.
А ось і ми!
Повернулися в найпотрібнішу мить!
Відпустіть їх.
Вас не було місяць.
Справді?
Я приніс яйця, щоб селяни не голодували.
А де воїни-гуни?
Не склалося.
Вони виявили, що я позичила в них кілька предметів.
Позитив у тому, що ми здобули більше досвіду з мапою.
Кевіне, я впевнена, що ми встигнемо до твоїх батьків і їх врятуємо.
- Ну, ми… - Впевнені.
Ми думали, ви не повернетеся.
Завтра мене змусять одружитися.
Кевіне, тобі вже 11. Ти ж не хочеш лишитися старим парубком.
Я її практично не знаю.
На весіллі поговорите.
Завдяки вам усім у селі запанував спокій.
То я чудово… Ми чудово впоралися.
А винагорода буде?
Усе, що ми маємо, – ваше.
І той гобелен з красенем-чоловіком?
Беріть усе, що вподобали.
Чудесно, бо я його вже вкрала.
- Так. - Зекономили час.
Ви посередині вирізали?
Вирізала.
Люди, а знаєте що?
Сьогодні вранці я їхав на роботу через ліс сліз,
як їжджу щоранку.
Але вперше за весь час мене вразило…
Я відчув прохолодний подих матінки природи на своїй щоці.
Але він торкнувся не лише мого обличчя,
а й душі, якщо ви розумієте, про що я.
Еге ж.
Мені спало на думку, що ми всі – дерева, небо,
мурахи, комахи, птахи.
Усі ми – одна велетенська колективна свідомість.
Одна велика енергія.
Дуже вчасно.
Привіт, манюсику.
Вилупився.
Немає на Господній зеленій землі нічого прекраснішого,
ніж бачити…
Дракон!
Вони існують!
- Скажи, Віджите… - Що?
…портал до динозаврів усе ще відкритий?
- Можливо. - Ні.
Дракони!
Це птерозавр!
Дракони! Кевіне, ти нам збрехав!
Це лише велика крилата рептилія!
То це ж і є дракон!
- Дракон! - Відважна Пенелопо, убий його!
Ідемо, ідемо!
Ідемо!
Вибач, Альдіт, я мушу йти.
Треба рятувати батьків.
Це те вугілля, з яким я тебе знайомив.
Бувай.
Я думаю, ми в безпеці.
Так. Я теж так думаю.
Добре.
Той кіт хотів нас убити?
Це забобони.
Думаю, кіт скинув ґарґулью, щоб нас розчавити.
Як?
Гарна спроба, пане Чобітько.
Няв, няв.
Ні, Демоне, котів їсти не можна. Коти – мої союзники.
Ви знайшли бандитів?
Так, я знайшов бандитів.
Де Фіанна? Знайди її.
Де вона?
ТРОЯ, 1200 РІК ДО Н. Е.
Нічого собі.
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖІВ,
ЯКИХ СТВОРИЛИ ТЕРРІ ҐІЛЛІАМ ТА МАЙКЛ ПЕЙЛІН
ЗА МОТИВАМИ ФІЛЬМУ «TIME BANDITS»
Переклад субтитрів: Олена Любенко