ЯПОНИЯ, 1200 Г.
Коя си ти, по дяволите?
Врагът е близо.
Отваряй си очите на четири в тази гора.
Това японски ли е? Учила съм малко, мога да броя до пет.
Пет.
Добре, да вървим.
Я кажи, виждала ли си този очилатко?
- Лошо ли ти е сторил? - Да, брат ми e.
Значи ти е сторил нещо лошо?
Брат, да.
Майко мила, жестока си.
Името му е Кевин и вечно мрънка. "Здравейте, мамо, татко."
Не, по-скоро звучи ето така.
Здравейте, мамо, татко, не се безпокойте.
Още движа с разбойниците, които се определят като "бандити".
Мамо, знам, че ме учеше да не влизам в банди.
Е, трябва да ти се извиня.
Татко, ти все казваше: "Кевин никога няма да е в банда.
Кой ще го приеме?".
Е, вижте ме, в банда съм.
Ама че издънка.
Тук няма съкровища за крадене, само стари книги.
А това?
Нарича се медовина. Средновековна алкохолна напитка от мед.
Значи не струва. Да се махаме.
Не сме най-страшните.
Нито най-яките.
Нито най-опасните.
Нито най-смелите и най-координираните.
Не сме и от най-умните.
- Зле сме в преговорите. - Насам.
Трудно стигаме до единодушие кой да казва "да вървим".
Да вървим!
Прокрадването и криенето не ни се удават.
Както и краденето, и всякакви други бандитски прояви.
Използвай дръжката.
Но сме банда.
Ето го, да вървим.
Пътуваме във времето, за да ви спасим и да не останете въглени,
за което май аз бях виновен, съжалявам.
Пенелопи?
Нещо не е наред с портала - премигва.
- Не може да влезем, като прави така. - Добре, скрий го. Битълиг, помагай му.
Отваряй, Сръчен.
- Някой идва. - Тичайте и се скрийте.
Сръчен! Стегни се.
Може да стане опасно.
Иди да провериш, благодаря. Моля те.
Понякога Пенелопи ми възлага задачи, например да оценявам риска.
Все през пръсти пипаш.
- Парата? - У Лари е.
Туткавия Лари? Защо си я дал на тази флегма Лари?
Знаеш го какъв е, все закъснява.
С другите се срещаме тук.
Важно е.
Разправят, че тия типове са опасни. Само не се шашкай.
- Разбрах. - Нали?
Лари, закъсня.
Идвайте.
Извинявай, шефе.
Виждам мъже в гангстерски дрехи, звучат като гангстери.
- Някой говори. - Гангстери ли са?
- Правете се, че ни няма. - Няма ни и толкова.
Тулуп, зад кутиите са.
Какво правят там?
Не знам, седят като истукани.
Ето така ли?
Ето така.
Ало, ние ли да дойдем, или вие ще излезете?
Я излезте.
Намериха ни.
Какви са тези?
- За пръв път виждам такива типове. - И аз така.
- От бандата ли сте? - Замажете някак.
- Носим парата. - Да, банда сме.
- Да. - Супер. Ние сме другата банда.
Мамо, татко, познайте. Срещнахме друга банда.
- Къде е пиячката? Носим ви парата. - Пиячката?
Пиячката, да.
Ще ни дадете парата в замяна на пиячката.
- Дай му пиячка. - Медовина, пиячка.
Сръчен, какво е медовина?
- Не знам. - Не знаем.
- Държа я, шефе. - Полека, Сръчен.
Това е древна алкохолна напитка от мед.
Дай да я опитам. Сръчен, стой мирно.
Много добра медовина, има ли още?
Да, имаме още. Банда.
Пенелопи им продаде алкохола, който задигна от монасите от осми век,
под предлог, че те и бездруго не бивало да го продават.
Има ефект.
Ефикасността и точността са важни в нашата банда.
- Чу ли, Лари? - Да.
Искаш престъпна организация, но нещо липсва.
- Организацията, знам. - Именно.
- Трудно е да си главатар на банда. - Ние нямаме главатар.
Не бях чувал за банда без главатар.
Ние сме по-скоро равноправен колектив.
Вземаме решения чрез гласуване. Всеки има право на глас.
- Не е вярно. - Напротив, защото така ми харесва.
- Я ела с теб да си побъбрим, моля те. - Добре.
Допадна ми идеята за банда без главатар. Отговорността ме изморява.
Да, окапваш.
А ако заради моя грешка опушнат някого? Не се живее така.
- Прав си. - Трепала ли си човек?
Да. Трябваше да ударя един по задника, за да пропъдя комар.
Сръчен! Леле, изпусна го. Остави го на земята.
- Остави го бе. - Съчувствам ти.
- Това дете в бандата ти ли е? - Вече да.
- Привет. - Привет?
Такъв е.
Да си ходим вече, момчета.
Елате на партито довечера.
- Знам, че ще сте навреме. - Познаваш ни.
Пенелопи си мисли, че другата банда я смята за водач.
Сръчен!
Май наистина я уважаваха.
- Сигурен си, че е тя? - Мадам Куини е, складът е от нейните.
Не си я представях така.
Изглежда различно, защото иска да е загадъчна.
Шефе, в бандата имаше малко момче.
Това е Бебчо.
Бебчо, от когото всички треперят?
Да, същият.
Британският келеш, дето поздрави с "привет"?
Да си виждал по-бебешорско лице от това на хлапето?
- Онази наистина ли е Мадам Куини? - Лари, закъсня за този разговор.
Да видим трофеите.
Не са трофеи, а малки рисунки на старчоци.
Преметнаха ни. Дори не са уникати.
- Знаех си, че са измамници. - Как ни изиграха!
Който ни подхвърля хартийки със старчоци, ще си изпати.
Те могат да се ползват.
Да отворя арт галерия, пълна с дребни старчета ли?
Това са пари.
В това време ги наричат "пара", "мангизи".
Да бе! Мангизи! Никак не ми се вярва.
Но звучи правдоподобно. Да вървим!
Мангизи, викаш.
Познайте.
Да видим къде сме.
Попаднахме в Ню Йорк през 1929 г.
Винаги сте искали да го посетите.
Жалко, че е при такива обстоятелства.
Да можеше да не сте две безжизнени буци въглен в чантата ми.
Чуйте. "Довечера е важна вечер. Чака ви невиждано парти."
Не сме виждали парти. Билетът е 35 цента.
- Какво е "цента"? - Мангизи. Вече имаме.
Но да ви предупредя - тези партита може да са опасни.
Братовчедът на Хамед направи купон, докато техните ги нямаше.
Някой изпуснал блутут колонката в тоалетната,
защото музиката го дразнела, и колонката се запалила.
- Как, като е била в тоалетната? - Не знам, не бях поканен на купона.
Тук обаче си канен и отиваме всички.
Не знам.
Къран, не чети история, а пиши история, живни малко.
Ще взема да се поотпусна.
Хайде, закъсняваме.
В Ню Йорк 15 минути закъснение си е точно навреме.
Няма никой.
Какво е това?
Алкохол.
С вкус на мед.
Някой взема територията на Мадам Куини?
Лошо му се пише.
- Не може да се намърдваш така. - Определено.
В Харлем сме по време на Харлемския ренесанс.
Навсякъде творят художници, писатели и музиканти.
Не мога да повярвам, че чета за това време в същото това време.
Удивително е. Да видим какво ще ни осигурят тези "пари".
Сухият режим е и алкохолът е забранен.
Както мама спря бирата на тате,
след като той се напи на панаира и флиртува с госпожа Бродриб.
Алкохолът е забранен, но хората пак пият.
Просто плащат повече.
Другата банда щеше да ви хареса.
Ето ви и вас. Идвайте.
Джонсън Тулупа им е главатар.
Както Пенелопи води нас.
После - Туткавия Лари.
Викат му така, защото все закъснява. Казва се Лари.
- Лари, как така закъсня? Беше до мен. - Извинявай.
И Ърни Сръчния.
Той е малко непохватен.
Остроумен прякор. Както Сафрон ми вика "Стилния".
Привет.
А вижте ме сега.
Настанете се и се забавлявайте. Ще ви донеса нещо за пиене.
В нелегален бар съм - това е първото ми престъпление.
Ако не броим копирането на страница от книга в библиотеката
без изричното позволение на издателя.
- Великолепно е. - Много интересно събиране.
Ето това е животът, бандити. Най-сетне преуспяваме.
С мигрена съм и има твърде много странници.
Хора, на които нямам вяра.
- Опитай се да се забавляваш. - Не, благодаря.
Виждаш ли онази жена? Тя ръководи всичко.
- Тя ли е? - С бандата си.
Пласират пиячка от мед. С тия няма шест-пет.
- Няма шест-пет, а? - Бетон са.
- А това е Бебчо. - Този келеш ли?
- Виж му фасона. - Като бебе със сако.
Не вдявам какво пее.
Заинтригуван съм, объркан съм. Чувствам се екстра, боли ме.
Извинете, що за музика е това?
Джаз, захарче.
Джаз захарче?
Джаз.
Мадам, обмислям да внедря стила ти на управление в собствената ми банда.
- Край на чистките, това си е стрес. - Знам, не мога повече.
Не мога да понеса израженията на лицата им.
- Именно. - Изненадата, с която те гледат.
Не, по-скоро така.
Макар че се е случвало да покажат, че не им допада.
По-скоро: "О, моля те, пощади ме, всичко ще ти дам.
Недей, за бога".
Какво? Не, по-скоро: "Помисли ли за задника ми?".
За задника? Изглежда имаме различен подход.
Искаш ли?
- Какво? - Да танцуваме.
- Защо? - За забавление.
Добре.
- Притеснявате ме. - И мен. Може ли да се друсате другаде?
Внимавай, той идва.
Благодаря. За мен джинджифилова бира, моля.
Заведението черпи.
С моите хора вече ще гласуваме решенията си.
И по-добре, така всеки ще каже мнението си.
- Нали, Уиджит? Съгласи се. - Съгласен.
Мадам Куини, даваш ми сили.
Благодаря ти. И само едно обръщение стига.
Както кажеш, разбира се.
Добре.
Колко изпи?
Какво да ви кажа?
Тя се казваше Алана Мортимър и беше неописуема хубавица.
И какво стана?
Една вечер хлапак на име Райли я целуна.
- Негодникът неден! - След онзи ден никой повече не го видя.
Свитна го?
Замина за Престън.
Заминал за Престън?
Ама че хладнокръвно.
Да, там е доста хладно.
Тукашните ме гледат стреснато.
Според мен някак са научили за инцидента в библиотеката.
Добре ли си?
Мислех си за Сюзан, не говорим за нея.
Май често говорим за нея. Някои биха казали - твърде често.
Колкото повече пия, толкова повече ми се говори за това.
Добре.
- Достатъчно ли е? - Да, става.
- Много благодаря. - Милейди.
Може ли да кажа едно кратко и прочувствено "леле-мале"?
Благодаря.
Може ли да питам какво значи "шуби-дуби"?
Просто тананиках, импровизирах на музиката.
Можеш да използваш гласа си като музикален инструмент.
Ясно. В последната песен изпяхте: "Тя каза "заза-зу-уау". Какво е това?
Да, "заза-заза-уау". Просто, че е била смаяна.
- Слисана, прекарала си е страхотно. - Познато усещане.
- Така ли? - Да, обичам думите.
Актьор съм. Не обичам да говоря за това.
- Но съм актьор. - Брей. В роли със звук?
Със звук, без звук - всичко умея.
Ще ме изпратиш ли до вкъщи?
Да, но не знам къде е това.
Това парти засенчва онова с пожара в тоалетната.
Пукни се от яд, братовчеде на Хамед Джонсън.
- Чарли? Мадам Куини е. - Да, госпожо.
Искам да пуснеш реклами за правото на глас.
- Разумно ли е? Сигурна ли сте? - Важно е.
Добре, госпожо.
После иди до новия адрес на Дъч Шулц и разбий прозорците.
Няма да заплашва Мадам Куини. Ще го убия! Харлем е мой!
Дари пари за детски книжки. Децата трябва да четат.
- Слушам, шефе. - Добре, скъпи.
- Заемам се. - До скоро.
Мадам Куини, някой ви превзема територията.
Къде се подвизава?
Там е работата, шефе, че се е намърдал в един от складовете ви.
- Това е присвояване. - Именно, присвояват си нещо ваше.
Решихме да ги навестим.
- Да. - Да ги навестим, викаш.
Не, отивате и ги сплашвате.
Това имах предвид под "ще ги навестим".
Ами просто го кажи. Никой не те разбира, като говориш така.
Мамо, татко, не съм ви забравил.
Съжалявам, че не съм ви поглеждал скоро.
В Ню Йорк е голям купон.
Пих безалкохолно.
Знам колко държите да наглеждам сестра си.
Но забравих, съжалявам.
Сигурен съм, че Сафрон е вкъщи и извън опасност.
Някой е бил изгорен.
Изморен?
Не, изгорен, превърнат във въглен.
Ами негов си проблем, не ме касае.
Виж. Излязла е от скалата, но не е могла да влезе през вратата.
Бавна е - и физически, и умствено. Дълго време е дремала в скалата.
Хората на дивана са се обърнали и са изгорели.
После бавно се е качила на втория етаж.
- Бавно? - Дълго време е била скована в скалата.
Говорите за нея в женски род, госпожо.
Да, и ако е тази, за която си мисля, някой е в голяма опасност.
- Преследва бандитите, нали? - Да, точно тях.
Затова сме тук, да ги намерим и да кажем на Върховното същество къде са.
- Знам. - Сякаш бяхте забравили.
Да, така прозвуча.
Не ме учудва, че са минали оттук.
Усещаш ли енергията?
- Не. Не мога, а вие? - Да.
Тук е живял някой с огромен заряд.
Харесвате ли работата си?
Да работиш за Върховното същество, е призвание, не работа.
Дори когато е непоносим и налага мнението си?
Има много грижи на главата си.
Бандитите не подозират какво притежават.
- Толкова ли е мощна картата? - Картата.
И момчето.
Мамо, татко, в истинска престъпна организация съм.
Бандитите се захванаха с фалшифициране на пари.
Било е популярно през 1920-те.
Но трябва да ошлайфат методите си.
- Джаз банкнота. - Добавих нули.
Моите са различни, според самооценката на всеки от нас.
Много по-добри са от реалните банкноти.
Алто срещна сродна душа,
тя го учи на езика на джаза.
- Искаш ли сандвич? - Да.
Бандитите продължават да крадат медовина от монасите в замяна на мангизи.
Да, знам, незаконно е.
Хайде, побързайте.
Но се натъкнахме на проблем.
Спри! Крадец!
Тичайте! Не!
О, не! Не!
Май ще се позабавя с връщането при вас.
Значи Битълиг и Джуди са останали вътре?
Точно така. Порталът е нестабилен.
- Това исках да кажа. - Улучиха кофти момент.
- Ехо! - О, не, не сега!
- Трябва да ги измъкнем. - Как не се сетих по-рано!
Работя по въпроса.
Чудно сте се устроили тук.
Жалко ще е да ви развалим кефа.
Да, много жалко.
Не бях свършил, исках да кажа още нещо.
- Измисли го. - Как?
Не знам, ти си математикът.
- Опа, ама че сме непохватни. - Кашкавалени пръсти.
Спокойно, и аз съм с две леви ръце.
- Напълно ви разбирам. - Много е спънат.
- Еми, страхотно си изкарах днес. - И аз.
Беше приятно просто да те слушам и да съм с теб.
Така беше. Алто, тревожа се за теб.
Защото съм беден актьор ли?
Не. Защото с приятелите ти сте под прицела на гангстери.
Какво?
В Харлем се говори, че Мадам Куини иска да ви очисти.
Гангстерите й може да ви убият. В територията й сте.
Искаме да ви заведем на приятна разходка до водата.
Ами защо не? Имаме нужда от малко разтуха. Да, ще дойдем.
Пенелопи, не го приемай буквално.
Кевин, не всеки е буквояд като теб.
Пенелопи.
Здравейте, радушни хора.
Еми каза, че са ни нарочили гангстери. Да офейкваме.
Виж ти, това калъф за цигулка ли е?
Свириш ли джаз?
- Джаз ли свириш? - Нищо подобно.
Покажи им.
Картечница.
- Да бягаме? - Да.
Къде са другите?
Тичай.
- Опасност. - Да ни няма!
- Опасност. - Бързо!
Бързо.
Карай.
- Къде ви е скривалището? - Надясно.
И надясно.
Зад нас са.
И пак надясно.
В кръг ли ни карат да се въртим? Ама че са тъпи.
И надясно.
Какво става?
Какво става тук, дяволите да го вземат?
Така ли изглеждам отстрани?
И надясно.
Чакай, спри. Връщаме се, откъдето тръгнахме ли?
Благодаря. Би било чудесно.
- Ще умрем! - Още съм млад и зелен.
И надясно.
Тулуп, в онази кола е Мадам Куини.
Има някаква гонка с бавна скорост. Да се намесим ли?
Портал!
Спрете!
- Тичай, Джуди! - Дръжте ги.
Бързо! Скачай, преди да се затвори.
Скачай, Джуди!
Бояхме се да не останем вечно при монасите.
Открих още един портал тук.
Идвайте, за бога. Да вървим.
Изгубих ги.
Как успя? Та те се въртяха в кръг!
Ето ги останалите от бандата.
Да ги повозим.
- Хванали са Джуди, Битълиг и Уиджит. - Следвай колата.
Значи да следваме гангстерите, от които бягаме?
Да. Точно така, много добре.
Не.
- Вижте ме, карам автомобил. - Да.
- Не било трудно. - Алто, внимавай.
"Десет трилиона долара."
"Цената на отърсването от страха."
- Това е на Джуди. - Оставят следи.
- Следвай хартията. - Алто, внимавай!
Ето ги.
- Пуснете ги веднага. - Да, я ги пуснете. Извинявай, ти поеми.
Здравейте, Пенелопи, Алто, Кевин. Това са приятелите ни, за които говорехме.
Банда, това са новите ни приятели.
Не сме ви приятели.
Но нали щяхте да ни водите да гледаме рибки?
Да спиш при рибите, е заплаха.
- Нима? - Така ли е?
Щом не сте приятели, защо ми подарихте обувки?
Бетонни обувки, за да потънеш на дъното на океана.
Ама научете се да ги казвате по-ясно тия заплахи!
Добре, ясно.
Спрете, пуснете ги вече. Не знаете с кого си имате работа.
Тръгнете ли по този път, ще има последствия,
от които няма отърваване.
- Кои сте вие? - Няма значение.
Обаче вие явно не знаете, че това е един от тарторите в Ню Йорк.
Добре де, тук малко пресили.
Мадам Куини.
- Не, нашият бос е Мадам Куини. - Какво?
Момент.
- Ти си босът на тази банда, нали? - Да. Говорителят на този колектив.
- Тази банда. - Четиридесетте разбойници?
- Не. - Ние сме бандити във времето.
Във времето?
Стойте малко!
- Това е Мадам Куини. - Не сега, Лари.
Колко време паркираш? Да не спря в Кънектикът?
- Значи не си Мадам Куини? - Не съм.
- Не сте Четиридесетте разбойници? - Не.
Мадам Куини е нашият бос.
Тези тук са в нашата територия.
Но това е Бебчо. Най-опасният гангстер в Манхатън.
Аз съм Бебчо.
Ама ти сериозно ли? Виж си лицето.
- Имам бебешко лице. - Какво?
Застреляйте ги.
Извинявай, ако те обидих заради лицето. Ако си втриеш лосион, ще си изгладиш...
Какво става тук?
Ще ги убия, Мадам Куини.
- Вие ли сте Мадам Куини? - Да.
- И ме объркахте с нея? - Да.
Видя жена и алкохол в някакъв склад и реши, че съм аз?
- Цяла група. - Цяла група?
И реши, че съм аз?
Пийнах медовина и явно съм се объркал.
Обиждаш и двете ни.
Трудно е да си жена водач.
- Не и за мен. - И за мен.
Да си водач, е зор.
- А ти кой си? - Джонсън Тулупа.
- Трябваше да носиш мангизите. - За пиячката ви.
Добре, вече всичко е ясно.
Трябва да си ходим. Свалете оръжието.
Благодаря. Спираме да продаваме медовина. Само да ги развържат и се махаме.
- Уиджит, къде трябва да сме? - В поле край брега на Джързи.
Знам къде е това. Там съм очистил доста народ.
Тоест преди, вече не го правя.
И аз съм утрепала бая народ там.
- Връщаме се и подхващаме бизнес с вас. - Не закъснявайте.
Развържете ги и ги пуснете.
Мамо, татко, направих нещо, което винаги сте искали.
Завързах приятелства. Но направих и нещо, което ми забранихте.
Сдуших се с членове на банда.
Но те са новите ми приятели, така че всичко е точно.
Познайте. Ще заведа моите хора на почивка.
О, не. Заплашва ли ги?
- На двуседмична почивка. - Значи истинска почивка.
- Именно. - Плюх си в пазвата.
Гласувахме за Мексико.
Време е за топло прощаване.
Браво.
Еми, няма ли да дойдеш с мен?
И неловко сбогуване.
Не мога, Алто.
- Защото съм бандит ли? - Не.
- Защото не мога да шофирам ли? - Не.
Защото съм актьор
и не знаеш кога говориш с истинския човек?
Не, просто не те познавам.
Това е едва четвъртият ни разговор.
- Разбрах, имаш право. - Добре.
Джуди, водят задушевен разговор.
Да.
Дано Ню Йорк е оправдал очакванията ви.
Радвам се, че точно аз ви доведох.
Може да се върнем някой път, когато не сте овъглени.
Обичам ви.
Да вървим, Кевин. На вас - сбогом.
Според вас къде отиват?
Да ви кажа ли нещо за Ню Йорк?
- Не. - Имай милост.
Той плямпа само за история. Историята това, историята онова.
Онова момче също говореше така.
Бил е Кевин. Къде е?
Изчезнаха на мястото, където реката и планината се срещат.
Ще те заведа там.
Демон!
Бързо!
Не си той.
Граматиката ти куца.
Беше демон.
Само да се весне в Бингли, ще насъскам приятелите си срещу нея.
- Имаме късмета да сме живи. - Именно.
Гледайте.
Леле-мале.
Да, яко е.
- Какво е това? - Какво е това ли? Ще ви кажа.
Представям ви Земя 2.
Какво?
Знам, мислите, че властта ме е главозамаяла,
чудите се какво съм намислил и какво й е на сегашната Земя.
Винаги съм имал забележки към оригинала. Когато го създавах, бях млад.
Просто нахвърлях нещо надве-натри.
Само на вас ще призная - допуснал съм няколко грешки.
Освен с динозаврите, те бяха идеални. Не бяха ли супер?
Много добри.
- Кой ти беше любим? - Стегозавърът.
А на теб?
- Птеродактилът. - Моят е леко противоречив.
Трицератопсът.
- Противоречив е. - Защото имаше три цератопса.
Както и да е. Да се пренесем ери напред.
Тук и сега имаме Земя 2.
Създавате нова планета Земя ли?
Не, това ще отнеме много време. Намислил съм радикална промяна.
Ще започна начисто. Ще премахна историята и скучните неща.
От някои неща ме е срам, от хората например.
Ще се отърва от тях и ще започна наново.
Няма ли да се разстроят?
Кой? Хората, които ще бъдат изтрити ли?
- Да. - До гуша ми е дошло от тях.
Разпалиха много войни, все се боричкат.
Готов съм да пусна свестни хора.
Не мога без картата.
Тя не бива да попада в грешните ръце, това би било катастрофа.
Какво разбирам под "грешни ръце"? Знаете за чии ръце говоря.
- Барнаби. - Какво?
- Не Барнаби. - А, Злост значи.
Не изричай името му. Нарочно не го казах.
- Съжалявам. - Но да, за него говорех.
Ако гаднярът докопа картата, не ми се мисли какво ще стане.
ПО ГЕРОИТЕ НА ТЕРИ ГИЛИАМ И МАЙКЪЛ ПЕЙЛИН
ПО ЕДНОИМЕННИЯ ФИЛМ
Превод на субтитрите Катина Николова