IDŐBANDITÁK
JAPÁN KR. U. 1200
A manóba! Te meg ki vagy?
Közel az ellenség.
Óvatosnak kell lenned az erdőben.
Ez japánul volt?
Felvettem szabadon választhatónak. Ötig tudok számolni.
Öt.
Ja. Menjünk akkor!
Figyu, láttad errefelé ezt a kockát?
Ártott neked ez a férfi?
Igen, az öcsém.
Igen? Ártott neked?
Öcsém, igen.
A manóba! Tök menő vagy!
Szóval az öcsémet Kevinnek hívják, a hangja meg ilyen vinnyogós:
„Szia, anya és apa!”
Várjunk csak! Inkább: „Szia, anya és apa!”
„Szia, anya és apa!”
Semmi pánik…
ANGLIA KR. U. 700
de még mindig a magukat Időbanditáknak hívó tolvajokkal lógok!
És tudom, anya, hogy szóltál, hogy ne legyek semmiféle banda tagja.
Bocsánatot kérek, oké?
Apa, te azt mondtad, hogy: „Kevin? Soha nem lesz bandatag.
Nézz már rá!”
És tessék, bandatag lettem!
Kész katasztrófa.
Innen semmit nem érdemes lenyúlni. Kincs az nincs. Csak ócska könyvek.
És ez?
Mézsör.
Középkori ital, mézből készül.
Azaz értéktelen. Húzzunk innen! Gyerünk!
A miénk nem túl kemény banda.
- Nem is menő. - Menj!
És nem is a legveszélyesebb,
vagy a legbátrabb, sem a legszervezettebb.
Nem a legokosabb,
- nem igazán tárgyalóképes… - Arra!
…egyezségre csak ritkán jutunk…
- Állj! - …arról, hogy ki dirigál éppen.
Gyerünk!
Se lopakodni, se elbújni nem tudunk…
Erre…
Nagyon rossz tolvajok és banditák vagyunk.
A fülénél kell fogni.
De egy bandába tartozunk.
- Nézzétek! - Ott van! Gyerünk!
Az időben kalandozunk, hogy rátok találjunk,
és megakadályozzuk, hogy szénné égessenek benneteket,
amiről igencsak én tehetek.
Bocsesz!
Penelope?
Valami nem stimmel a portállal.
Villódzik.
Hát, amíg ilyen, nem megyünk sehová.
Oké. Takarjuk le!
Bittelig, segíts, jó?
Nyisd ki az ajtót, Fingers!
- Máris. - Valaki van itt!
Futás! Elbújni!
Fingers… Idétlen vagy.
Ez veszélyes is lehet.
Persze, persze.
Ez veszélyes is lehet.
Gyere, haver!
Nézd meg, az-e!
Köszönöm! Kérlek.
Néha Penelope megbíz ezzel-azzal, például kockázatértékeléssel.
Már ha az ujjaid nem hagynak cserben.
- Oké, kinél van a szajré? - Larrynél.
- Notórius Késő Larrynél? - Ja.
Mi a fenéért bíztad pont Larryre a szajrét?
Larry állandóan késik! Lehetne ennyi eszed!
Oké. Itt találkozunk a másik bandával.
Ez nagy dolog ám!
Azt mondják, hót veszélyesek. Szóval nyugi van! Oké?
- Ja. - Oké.
Elkéstél, Larry!
Srácok! Srácok!
Bocs, főnök, késtem.
Gengszterruhás fickókat látok, akik gengszterdumát nyomnak.
Hallok valakit.
Gengszterdumát nyomnak?
Tegyünk úgy, mintha itt sem lennénk!
Mindenki, nem vagyunk itt!
Bumps! A ládák mögött vannak!
Mit művelnek ott?
Mit tudom én! Állnak, mint a faszentek.
Mi? Így?
Így.
Hahó! Menjünk oda hátra, vagy előmásztok?
Gyerünk, gyerünk, mozgás!
Valahogy ránk találtak.
Mi a fenében vannak ezek?
Életemben nem láttam még ilyen szerzeteket.
Én sem láttam még ehhez hasonlót.
Ti vagytok a banda?
Kitérő választ!
Nálunk van a szajré.
Igen, ez egy banda.
- Igen. - Oké, remek.
Mi a másik banda vagyunk.
Képzeljétek, anya és apa, találkoztunk egy másik bandával!
Na, hol a pia? Mi elhoztuk a szajrét.
A pia?
Ja, a pia!
Szóval a szajréért cserébe kéne a pia.
- Adj neki piát! - Mézsör.
- Igen, megvan. - Pia.
Mézsör? Fingers, hallottál már róla?
- Soha életemben. - Soha az életben.
Megvan, főnök.
- Megvan, megvan. - Óvatosan!
Ez egy ősrégi alkoholos ital, mézből.
Add ide! Hadd kóstoljam meg! Fingers, nyugi!
Jó cucc. Van még?
Ó, igen. Ja… Akad. Srácok!
Penelope eladta nekik a piát, amit a VIII. századbeli szerzetesektől loptak.
Azzal védekezett, hogy a szerzeteseknek eleve nem kéne italban utazniuk.
Hatékony.
A hatékonyság és a pontosság nagyon fontos a bandánkban.
- Hallod, Larry? - Ja.
Mi kell leginkább egy bűnszervezethez?
- A szervezettség… Tudom, tudom. - A szervezettség. Igen, az.
Nehéz bandavezérnek lenni.
Valójában nincs kimondott vezetőnk.
Vezér nélküli banda? Ilyet sem láttam még.
Afféle egalitárius kollektíva vagyunk.
Megszavazzuk a döntéseket. Mindenki hallathatja a hangját.
- Nincs is így. - De, így van.
Mert én így szeretem.
Válthatnánk pár szót?
- Persze. - Jó, jó.
Nekem bejön ez a „nuku vezér” dolog.
Rohadt nagy a nyomás rajtam. Kikészít.
Igen, kimerítő.
Mi van, ha rossz döntést hozok, és valakire lecsapnak?
- Na ja. - Így nem lehet élni.
- Nem hát. - Csapott már le saját emberére?
Sajnos igen.
A fenekére kellett vernem, hogy elriasszak egy moszkitót.
Fingers, az… Jézusom! Elejtette…
Hagyd… Fingers, hagyd már… Hagyd ott a…
Hagyd… Hagyd… Hagyd már ott!
Átérzem a kínját.
- Gyerek is van a bandában? - Ó, igen. Most még kölyök.
- Üdvözöllek! - Üdvözölsz?
Szavajárása.
Jó. Gyerünk, emberek! Húzzunk innen!
Jöjjenek el este bulizni!
- Maga tuti nem fog késni. - Hát, nem jellemző.
Penelope szerint a másik banda elismerte vezetői kvalitásait.
Fingers!
Úgy tűnt, tényleg tisztelik.
Ne már, Larry! Önuralom!
Tuti, hogy ő volt?
Naná! Madame Queenie. Ez az egyik raktára.
Nem t’om, tök máshogy néz ki, mint hittem.
Persze.
Így teremt misztikumot maga körül.
Főnök, egy gyerek is van köztük!
Az Babaarcú.
A hírhedt Babaarcú, akitől mindenki retteg?
Aha, az a Babaarcú.
A brit kisgyerek, aki „üdvözöllek”-et mond „szeva” helyett?
Láttál már babább arcot egy kisgyerekénél?
Tuti, hogy ő volt Madame Queenie?
Larry, lekésted a beszélgetést.
Na jó, lássuk, mi ez a szajré!
- Ez nem szajré! - Micsoda?
Kis festmények öregemberekről.
Átvertek! Ráadásul semmi egyedi nincs bennük.
- Tudtam, hogy megbízhatatlanok! - Mennyire aljas dolog már!
Na ne! Senki nem ússza meg, aki kis, öregemberes festményeket tukmál ránk.
Hasznát veheted a papíroknak.
Mégis hogyan? Nyissak nekik kiállítást?
Kápé. Pénz.
Ebben a korban szajrénak vagy lóvénak hívják.
Lóvé? Remek. Oké. Kötve hiszem.
De hihető a sztorid.
Na, menjünk!
- Lóvé. - Az, az.
Na, hol vagyunk?
Na, derítsük ki, hol vagyunk!
New York Cityben, 1929-ben.
Tudom, hogy nagyon szerettetek volna eljönni ide.
Kár, hogy csak így jött össze nektek.
Két élettelen széndarabként, amiket a hátizsákomban cipelek.
Azta!
Figyelem! „Ma van a nagy nap! Olyat bulizunk, mint még soha!”
Mi még sose buliztunk.
A belépőjegy 35 cent.
Az meg mi?
Lóvé. Van belőle egy csomó!
A bulival kapcsolatban mondanék valamit.
Veszélyesek lehetnek.
Hammed Johnson uncsitesója rendezett egyet, amikor a szülei nem voltak otthon.
És valaki beledobott egy Bluetooth-hangszórót a vécébe,
mert nem tetszett neki a zene, aztán meg lángra is lobbant.
Hogy lobbant lángra, ha a vécében volt?
Nem láttam. Nem hívtak meg.
Hát, erre viszont igen, és megyünk mind.
Nem is tudom…
Kevin, ne olvass annyit megtörtént dolgokról!
Te idézd elő ezeket a dolgokat! Éld az életedet!
- Fogok is. Egy picit. - Ez a beszéd!
Gyere! Késésben vagyunk.
Negyedórás késés New Yorkban elvárt. Ezt mindenki tudja.
Nincs itt senki.
Ez meg mi a fene?
Alkohol.
Mézízű.
Valaki betámadta Madame Queenie területét?
Ha van eszük, nem.
Olyat nem szabad csinálni.
Nem bizony.
Harlemben vagyunk a harlemi reneszánsz idején.
Festmények, regények és zenedarabok születnek itt és most.
Hihetetlen, hogy a korszakról olvasok, miközben épp benne vagyok.
Igen, nem semmi.
Lássuk, mit kapunk ezért az úgynevezett „pénzért”!
Ez a prohibíció korszaka. Az alkoholtilalomé.
Mint amikor anya eltiltotta apát a sörivástól,
mert apa berúgott a vásárban, és Mrs. Broadribbel flörtölt.
De az emberek a tiltás ellenére is isznak.
Csak többet fizetnek érte.
Szerintem a másik bandát jobban kedvelnétek.
Hát eljöttek! Kerüljenek beljebb…
Ő Bumpy Johnson, a főnökük.
Mint Penelope a mi bandánkban.
Larryvel már találkoztak.
És Notórius Késő Larry.
Onnan kapta a nevét, hogy állandóan elkésik.
- Ó, igen. Hahó! - És amúgy Larry.
Larry, hogy késhettél úgy, hogy… Itt volt mellettem.
- Hogy késhettél el? - Bocs!
Aztán itt van Ernie Fingers is.
Fingers, azaz „ujjas”, mert idétlen.
Ironikus becenév.
Mint amikor Saffron „Stíluskirálynak” hív.
- Üdvözlet! - Üdvözlet!
Bárcsak most látna!
Helyezzék magukat kényelembe! Bulizzanak!
Hozok valami italt.
Zugkocsmába jöttem. Életem első bűncselekménye.
Hacsak nem számoljuk azt, amikor a kiadó engedélye nélkül
lemásoltam egy oldalt a könyvtárban.
Csodálatos hely!
Nagyon érdekes összejövetel.
Ez a nagybetűs élet, Banditák! Végre feltörtünk.
Migrénem van, és túl sok itt a idegen.
Túl… Túl sok ember, akikben nem bízhatok.
Attól még érezd jól magad!
Inkább nem.
Látod azt a nőt?
Ő a főnök.
- Ő lenne az? - És az a bandája.
Ők szállítják a mézes piát. Kemény népség, haver!
Kemény népség, mi?
Kőkemények.
- Az meg ott Babaarcú. - A kissrác?
- Nézz már rá! - Egy öltönyös gyerek.
Egy szót sem értek az énekéből.
Izgat. Összezavar. Remekül érzem magam. Szenvedek.
Elnézést, miféle zene ez?
Dzsessz, édes!
Édes dzsessz?
Dzsessz.
Dzsessz…
Mondok én valamit, Madame.
Bevezetem a vezetői stílusát az én bandámban is.
- Nincs több csapkodás. Stresszes. - Nekem mondja? Nekem sem megy már.
A… Az az arc, amit vágnak… Nem bírom nézni.
- Pontosan. - Igen.
Az a meglepődés… Na igen. Ilyen…
Nem, inkább ilyen…
Igen. Bár én már láttam ilyet is: „Hé!” Amikor rendesen berágnak.
Inkább: „Ó, kérlek, ne bánts! Mindent megadok!
Csak ne tedd meg! Ne… Ó, istenem! Ne!”
Mi? Dehogy! Simán csak: „Ó, hogy tehetted ezt a fenekemmel?”
- A fenekével? - Ja.
Máshogy állunk a kérdéshez.
Felkérhetlek?
- Mire? - Táncolni.
- Minek? - Mert jó.
Oksa.
Kényelmetlenül érzem magam.
Mi is. Ezt nem lehetne arrébb csinálnotok?
Akartok még?
Jesszusom! Vigyázz, jön!
Kösz! Egy gyömbérsört kérek!
Egy gyömbérsör. A vendégem vagy.
Kollektívaként fogunk szavazni a döntésekről.
Jobb úgy, mert mindenki hallathatja a hangját.
- Igaz, Widgit? Érts velem egyet! - Egyetértek.
- Igen. - Madame Queenie, ön igazi inspiráció.
Köszönöm!
De ne hívjon királynő asszonyságnak! Egyiknek se!
Ahogy szeretné.
Oké.
Hányat ittál már?
Mi mást mondhatnék?
Alana Mortimer volt a neve. A legszebb lány, akit ismertem.
És? Mi történt?
Egy Riley nevű gyerek megcsókolta egy este.
A gazember!
De utána soha senki nem látta többé.
Elintézted?
Elköltözött Prestonba.
Prestonba költözött?
Beleborzongok.
Hideg hely, na.
Úgy érzem, mindenki ideges körülöttem.
Szerintem tudnak a könyvtári incidensről.
Jól vagy?
Eszembe jutott Susan. Nem nagyon beszélünk róla.
Szerintem meg igenis beszélünk. Egyesek szerint még sokat is.
Minél többet iszom, annál inkább beszélnék róla.
Ja, értem.
- Ennyi elég is volt? - Ja, megteszi.
- Oké. Nagyon köszönöm! Köszönöm! - Milédi! Milédi!
Előadását egy velős, szívből jövő „A mindenit!”-tel jellemezném.
Köszönöm!
Elárulná, mit jelent a „subidubi”?
Csak halandzsáztam. Improvizáltam a zenére.
A hangunk hangszerként is használható, nemcsak szövegközvetítőként.
Értem.
Az utolsó dalban elhangzott az, hogy: „Azt mondta a lány, hogy: ’Zaza-zú-hú!’”
Ez mit jelent?
A „zaza-zaza-hú”?
Szerintem azt, hogy a lányt lenyűgözte,
kiütötte, letaglózta valami, és remekül érezte magát.
Ismerem az érzést.
- Valóban? - Igen, nagyon szeretem a szavakat.
Színész volnék.
Nem szeretek erről beszélni.
De színész vagyok.
Azta! Hangosfilmben is szerepel?
Ó, hangosfilmben, mozgalmasban, mindenfélében.
Nos, „hazamozogna” velem, ha megkérem?
Szívesen, de nem tudom, merre lakik.
Egy tüzes budibuli sehol nincs ehhez képest!
Sárgulj csak az irigységtől, Hammed Johnson unokatesója!
- Charlie? Itt Madame Queenie. - Parancsoljon, asszonyom!
Tegyen ki plakátokat, hogy az emberek tudjanak a szavazati jogról!
- Bölcs dolog lenne ez? - Aha.
- Biztos benne? - Fontos.
Igenis, asszonyom!
Aztán pedig menjen el Dutch Schultz új helyéhez, és verje be a kirakatot!
Nem fenyegetheti Madame Queenie-t. Megölöm! Én vagyok Harlem királynője!
Madame Queenie?
Adakozzunk a gyermekek olvasási programjára! Nagyon fontos ügy.
Rendben, főnök!
Köszönöm, drágám!
- Intézkedek. - Majd beszélünk.
Madame Queenie, valaki rámozdult a területére.
És hol van a fészkük?
Na ez az, főnök.
Az ön egyik raktárába vették be magukat.
Betolakodók!
Ezt mondtam én is.
Betolakodtak.
Gondoltam, meglátogathatnánk őket.
- Aha. - Pár kedves szóra.
Nem! Hozzátok rájuk a frászt!
A „pár kedves szó” alatt azt értettem.
Akkor azt mondd!
Ilyenkor senki nem érti, mit akarsz.
Anya, apa, így is megmentelek benneteket.
Bocs, hogy egy ideje nem jelentkeztem,
de vad dolgok történtek New York Cityben.
Ittam egy gyömbérsört!
Ja, és tudom, hogy rá kellene néznem a tesómra néha,
de elfelejtettem. Bocs!
Tutira veszem, hogy Saffron otthon kuksol, biztonságban.
Itt elszenesedett valaki.
Átvitt értelemben?
Nem, szó szerint.
Hát, az szívás. Mondjuk, engem nem izgat.
Nézd!
Kitört a sziklából. Nem tudta, hogy működik a kilincs.
Lassú a nő, testileg meg agyilag is.
Sokáig lehetett kőbe zárva.
Bárki is ült ott, megfordult, és szénné égett.
Aztán a nő felbattyogott az emeletre.
Battyogott?
Mert lassú. Sokáig lehetett kőbe zárva.
Biztos, hogy nő, asszonyom?
Igen.
És ha az, akire gondolok,
akkor akit üldöz, halálos veszélyben van.
Az Időbanditákat üldözi, ugye?
Aha. Őket.
És mi ezért vagyunk itt.
Hogy kiderítsük a Legfelsőbb Lénynek, hol vannak.
- Tudom! - Mert mintha elfelejtette volna.
Igen, úgy tűnhetett.
Nem meglepő, hogy erre jártak.
Érzi a hely erejét?
Nem.
Nem érzek semmit. Ön?
Én igen.
Ezen a helyen egy nagy hatalommal bíró lény járt.
Szereti a munkáját, asszonyom?
A Legfelsőbb Lény szolgálatában lenni hivatás, nem munka.
Akkor is, ha nehéz vele, basáskodik vagy parancsolgat?
Nagy rajta a nyomás.
A banditáknak fogalmuk sincs, mit szabadítottak el.
Tényleg értékes az a térkép?
Igen.
És a fiú is.
Anya, apa, egy bűnszövetkezet tagja vagyok.
A Banditák belevágtak a hamisításba,
- ami az 1920-as években felkapott volt. - Ó, igen!
Bár a hamisítványaik nem a legjobbak.
Itt egy dzsesszbankjegy.
Ez meg egy zilliódolláros.
Az enyém a saját értékedet hordozza. Mindenkinek más.
Sokkal jobbak az eredetieknél. Azt nézd meg!
Alto megismerkedett egy művésszel,
aki arra tanítja, hogy kell dzsesszesen beszélni.
- Kérsz egy… szendvicset? - Aha.
A Banditák továbbra is lopják a szerzetesek mézsörét,
és lóvéra cserélik.
Amigen, tudom, illegális.
Gyerünk srácok, siessünk!
De akadt egy kis problémánk.
Állj! Te ott! Tolvaj!
Fuss! Fuss! Ne!
Ó, ne! Ne, ne, ne!
Lehet, picivel később jutunk vissza hozzátok, mint terveztük.
Szóval Bittelig és Judy odabent ragadtak?
Igen. Ahogy mondod. A portál nagyon instabil.
- Próbáltam elmagyarázni. - Elég tré az időzítésük.
Hahó, hahó!
Ó, ne! Ne, ne most!
- Ki kell hoznunk őket! - Remek javaslat, Widgit!
- Rajta vagyok, jó? - Jó.
Milyen kellemesen berendezkedtek!
Kár lenne, ha valami történne a hellyel.
Ja, az nagy kár lenne.
Van még tovább is! Csomó dolgot akartam mondani.
- Igyekezz vele, jó? - Hogyan?
- Tudom én? Te vagy a matekzseni. - Ja.
- Bocsesz! Böték vagyunk. - Mindketten.
Semmi baj! Én is bötécske vagyok.
Nekem is ismerős a helyzet.
Na igen. Rém böte.
Emmie, nagyon élveztem a napomat veled.
Én is.
Öröm volt hallgatni téged és a közeledben lépkedni.
Valóban. Aggódom miattad, Alto.
Mert színészként az anyagi helyzetem instabil?
Nem. Azért, mert gengszterek pályáznak rád és a barátaidra.
Micsoda?
Mindenki erről beszél Harlemben. Madame Queenie vérdíjat tűzött ki rátok.
Az emberei pedig végeznek veletek,
mert betörtetek a területére.
A társammal elvinnénk kocsikázni a folyópartra.
Értem. Tudják, mit? Legyen! Nyugisnak hangzik.
Benne vagyunk. Oké.
Penelope, szerintem a fickók nem szó szerint értik.
Nos… Kevin, nem mindenki könyvmoly errefelé.
Penelope!
Üdv nektek, barátságos külsejű idegenek!
Emmie szerint gengszterek járnak a nyomunkban,
el kell húznunk…
Nézd csak! Hegedűtok?
Dzsesszzenész az úr?
Dzsesszben utazik?
Nem, nem abban.
Mutasd meg, miben!
Gépfegyverben.
- Futunk? - Aha!
Hol van mindenki?
Kapjuk el őket!
Veszély! Veszély, veszély, veszély!
- Veszély! - Iszkoljunk!
- Veszély, veszély, veszély! - Menj! Menj! Menj!
Menj! Menj!
Menj! Menj! Menj!
Oké, hol a búvóhelyetek?
Jobbra!
Megint jobbra!
Mögöttünk vannak!
És még egy jobbos!
Körbe-körbe mennek? Nem lehetnek ennyire hülyék.
És jobbra!
Mi a fene?
Mi a jó fene ez?
Így nézek ki a túloldalról?
És jobbra!
Várjunk csak! Ácsi!
Visszamegyünk, ahonnan elindultunk?
Ó, igen. Kösz! Az remek lenne.
- Mind meghalunk! - Még előttem az élet!
És itt jobbra!
Hé, Bumps! Madame Queenie ül abban a kocsiban.
Rém lassú ez az autós üldözés.
Avatkozzunk bele?
Portál!
Állj!
- Fuss, Judy! Judy! - Ne hagyd őket…
Gyorsan! Gyorsan! Mielőtt bezárul!
Ugorj, Judy! Ugorj!
Azt hittük, örökre ott ragadtunk.
Találtam egy másik portált, ami kivezet innen.
Mozgás, az isten szerelmére! Gyerünk!
Elvesztettem őket.
Hogy vesztetted el őket? Körbe-körbe mentek!
Állj! A banda többi tagja!
Kocsikáztassuk meg őket!
Elkapták Judyt, Bitteliget és Widgitet.
Kövesd az autójukat!
Hűha! Kövessem a gengszterekkel teli kocsit, ami elől épp menekülünk?
Igen. Pontosan. Igen, ráhibáztál.
Nem!
- Nahát, nahát, egy automobilt vezetek! - Igen.
- Közel se olyan nehéz… - Ne! Alto, figyelj…
- Vigyázz! - Hűha! Oké, oké.
„Tízzillió dollár.”
„A félelmeid elengedésének ellenértéke.”
Az Judyé.
Nyomot hagynak!
Kövesd a kis papírokat!
Alto, nézd! Nézd!
Megvannak.
És most engedjétek el őket!
Igen, eresszétek el őket! Bocs, majd te… Mondd csak te!
Szia, Penelope! Szia, Alto! Kevin!
Ők a barátaink, akiket említettünk.
Srácok, ők a legújabb barátaink.
Nem vagyunk a barátaid.
Micsoda? Azt mondtad, elviszel a halakhoz!
Hogy velük aludhass! Ez egy fenyegetés.
- Valóban? - Tényleg?
De ha nem vagyunk barátok, mire fel kaptam tőled új cipőt?
Betoncipőt.
Hogy lesüllyedj az óceán mélyére.
Megfogalmazhatnád világosabban is a fenyegetéseidet.
Ez világos.
Hé, hé! Elég! Eresszétek el őket!
Gőzötök sincs, kivel packáztok!
Ha nem álltok le, olyan következményekkel fogtok szembesülni,
amiket el sem tudtok képzelni.
Te meg ki vagy?
Azzal ne törődj!
Hiszen azt sem tudod, ő kicsoda.
New York City egyik főgóréja.
Nos, ez enyhe… Ez túl van spilázva kicsinyég.
Madame Queenie.
Nem, Madame Queenie a mi górénk.
Mi van?
Egy pillanat!
Maga vezeti ezt a bandát, ugye?
Igen. Azaz én vagyok a kollektíva szóvivője.
- A bandáé. Ja. - A 40 rablóé?
- Ó, nem. - Mi az Időbanditák vagyunk.
- Időbanditák. - Időbanditák.
- Időbanditák? - Igen.
Várjatok!
- Ő itt Madame Queenie. - Ne most, Larry!
Eddig parkoltad a kocsit? Mégis hol? Connecticutban?
- Szóval maga nem Madame Queenie? - Nem.
- És ez nem a 40 rabló bandája? - Nem.
Madame Queenie a mi főnökünk.
Ez a banda benyomult a területünkre.
De az ott Babaarcú. Manhattan legveszélyesebb banditája!
Én vagyok Babaarcú.
Ez valami vicc? Láttál már tükröt?
- Babaarcom van. - Mi van?
Lődd le őket!
Figyu, ha megbántottalak, bocs!
Ha mindkét oldalát bekened krémmel, pikkpakk kisimul…
Mi folyik itt?
Épp kinyírnám őket, Madame Queenie.
Maga Madame Queenie?
Igen.
Vele tévesztett össze?
Ja. Én…
Azt hitted, én vagyok?
Miért? Mert láttál egy nőt valami raktárban piával?
- És bandával. - És bandával?
Ebből hitted, hogy én vagyok?
Ittam a mézsörből, és megzavart.
Ez mindkettőnkre nézve sértő.
Nehéz nőként vezetőnek lenni.
- Nekem nem. - Nekem sem.
Mindenkinek nehéz.
Ki vagy te?
Bumpy Johnson.
Akkor nálad van a lóvé.
Hogy megvegyem a piádat.
Igen. Oké. Hát, értem már.
Na jó, mi mennénk is. Volna szíves nem rám szegezni a fegyvert?
Remek! Köszönöm! Ennyit a mézsörbizniszről.
Ha eloldoznátok őket, már itt sem vagyunk.
- Widgit, hol kéne lennünk? - Egy üres mezőn Jersey állam partjainál.
Azt tudom, merre van. Sokakat elintézek arrafelé.
Mármint szoktam volt. Már nem.
Én is ugyanezért járok oda.
Madame Queenie! Pár perc, és folytathatjuk az üzletelést.
Ne késs!
Akkor eresszük őket szabadon!
Nos, anya és apa, olyat tettem, amire mindig kértetek.
Szereztem barátokat. És valamit, amitől mindig tiltottatok.
Gengszterekkel haverkodtam.
De ugyanazokról van szó, szóval egálban vagyunk.
- Tudja, mit? - Mit?
Elviszem az embereimet vakációzni.
Ó, ne! Ez fenyegetés?
- Két hétre. - Ja, hogy valódi vakációra!
- Ja. Ahogy mondja. - Ettől most megkönnyebbültem.
Szavaztunk. Irány Mexikó!
Ideje a könnyes búcsúnak.
Bravó! Bravó! Igen!
Emmie, nem jönnél velem?
És a kínos búcsúnak.
Sajnos nem tehetem, Alto.
Mert bandita vagyok?
Nem.
- Mert nem tudok vezetni? - Nem.
Mert színész vagyok,
és soha nem tudhatod, a valódi énemmel beszélsz-e?
Nem, hanem… mert nem igazán ismerlek.
Ez még csak a negyedik beszélgetésünk…
- Vettem. Érthető. - Igen. Ez van.
Aha.
Judy! Ez egy úgynevezett nagy pillanat.
- Az. - Ja.
Remélem, tetszett New York.
Örülök, hogy végül én hozhattalak el ide benneteket.
Visszajöhetnénk majd, amikor nem vagytok szénbe zárva.
Szeretlek benneteket.
Nyomás, Kevin!
Viszlát!
Szerinted ezek hova a fenébe mennek?
Akartok hallani pár érdekes tényt New Yorkról?
- Kizárt. - Tartsd magadban, okostojás!
Állandóan a történelemről beszél.
„Blablabla, történelem,
blablabla, história.”
A fiú így beszélt: „Blablabla, blablabla.”
Az Kevin lesz. Hol van?
Oda mentek, ahol a folyó és a hegy találkoznak. Eltűntek a ködben.
Odaviszlek.
Démon!
Siess!
Te nem ő vagy.
Azt sem tudod, milyen gender vagyok!
Az egy démon volt.
Ha Bingley-ben is ezt művelné, összehívnám a haverokat.
Fikarcnyi esélye sem lenne!
Igen, kész szerencse, hogy életben vagyunk.
Pontosan.
Íme!
Aztapaszta!
Igen, aztapaszta hát!
Jó, de mi ez?
Hogy mi? Megmondom én.
Bemutatom a Föld Kettőt.
Hogy mondod?
Tudom, mi jár a fejetekben. „Elvette az eszét a hatalom.
Mire készül? Minek ez neki?
Mi a baja a mostani Földdel?”
Hát, az eredetivel sosem voltam túl elégedett.
Amikor megteremtettem, fiatal voltam, és gondtalan,
és eléggé összecsaptam a dolgokat.
Csak nektek ismerem el, de elkövettem pár hibát.
Kivéve a dinókat. Azok tökéletesek voltak.
Nem voltak tök jók?
- Dehogynem. - Nagyon is.
- Kedvenc dinó? Tessék! - Sztegoszaurusz.
Sztegoszaurusz. Neked?
- Pterodaktilusz. - Az enyém megvan?
Ellentmondásos.
A triceratopsz.
Az elég meredek.
Mert három ceratopsz volt benne.
Na mindegy, ugorjunk vagy csillió évet!
A jelenbe. Íme a Föld Kettő! A folytatás.
Mi? Teremtesz egy tök új Földet?
Nem, nem, nem. Az túl sokáig tartana.
Lenullázom a mostanit.
Tisztára törlöm a táblát.
Megszabadulunk a történelmétől, az uncsi dolgoktól.
Van pár dolog, ami tök kínos, teszem azt, az emberek.
Megszabadulunk tőlük is, és kezdem az egészet elölről.
Nem fogja ez felzaklatni őket?
A… Kiket? Miket? Az embereket, akiket eleve törlök?
- Ja. - Elegem van belőlük.
Túl sok a háború, a villongás.
Készen állok a nagy újraindításra.
De kell hozzá a térkép.
És az a térkép soha nem kerülhet illetéktelen kezekbe.
Az katasztrofális lenne.
Mit értek „illetéktelen kezek” alatt?
Tudjátok ti. Tudjukki kezeit.
- Barnaby. - Barnaby?
- Nem Barnaby! - A Színtiszta Gonosz.
Te… Ki ne mondd… Tökre felvezettem a poént!
Sajnálom, uram!
Mindegy. Ja, ő.
Beleborzongok, mi történne, ha gonosz karmai közé kaparintaná a térképet.
KÉSZÜLT RÉSZBEN TERRY GILLIAM
ÉS MICHAEL PALIN KARAKTEREI
ÉS A „TIME BANDITS” CÍMŰ FILM ALAPJÁN
A feliratot fordította: Varga Attila