JAPONIJA, 1200 MŪSŲ EROS METAI
Po galais! Kas jūs?
Priešai arti.
Šiame miške turi pasisaugot.
Kalbat japoniškai?
Mokykloj lankiau būrelį ir išmokau skaičiuot iki penkių.
Penki.
Gerai. Tuomet eime.
Beje, gal matei šį moksliuką?
Ar šis vyras tave nuskriaudė?
Taip, čia mano brolis.
Taip? Jis tave nuskriaudė?
Brolis, taip.
Po galais galiukais. Tu kieta.
Taigi, mano brolis vardu Kevinas, kalba tokiu plonu balsu:
„Labas, mama ir tėti“.
Tiksliau, ne, pala. Gal taip: „Labas, mama ir tėti“.
Labas, mama ir tėti.
Nesijaudinkit…
ANGLIJA, 700 M. E. M.
…bet aš vis dar esu su vagių gauja, pasivadinusia Laiko banditais.
Mama, pamenu, sakei, kad neprasidėčiau su jokia gauja.
Turiu atsiprašyti.
Tėti, tu sakei: „Kevinas? Jis niekad nepriklausys jokiai gaujai.
Tik pažiūrėk į jį.“
Ir štai. Aš – gaujos narys.
Tragedija.
Čia nėra ką vogti. Jokių brangenybių. Vien senos knygos.
Ei, o šitas?
Čia midus.
Viduramžių alkoholinis gėrimas iš medaus.
Todėl bevertis. Mums reikia nešdintis iš čia. Eime.
Mūsų gauja nėra kiečiausia.
- Nei šauniausia. - Eik.
Nei pavojingiausia,
nei drąsiausia ar koordinuočiausia.
Mes nesam protingiausi,
- nei geriausi derybininkai… - Į patį galą.
…nei mokantys sutarti…
- Liaukis. - …kas sakys „pirmyn“.
Einam!
Mes nemokam slapstytis…
Čionai…
Nei vogti ar daryti tai, ką kitos gaujos daro.
Reikia laikyt už rankenos.
Bet mes vis tiek gauja.
- Žiūrėkit. - Ten. Eime.
Ir mes keliaujam laiku pas jus,
kad jūs tragiškai nevirstumėte anglies gabalais,
dėl ko galbūt kaltas aš.
Atleiskit.
Penelope?
Šiam portalui kažkas negerai.
Jis stringa.
Kol jis toks, negalim niekur eiti.
Gerai. Pridenk jį.
Biteligai, padėk.
Daryk duris, Piršte.
- Tuoj. - Kažkas ateina.
Bėgam slėptis.
Piršte… Koks tu nerangus.
Žinok, čia gali būt pavojinga.
Taip.
Čia gali būt pavojinga.
Eikš, žmogau.
Eik ir apžiūrėk.
Ačiū. Prašau.
Kartais Penelopė patiki man tokias užduotis kaip rizikos vertinimas.
Tik nenuversk ko.
- Gerai, kur laimikis? - Pas Larį.
- Pas Larį Visada Vėluoja? - Taip.
Kuriems galams laimikį davei Lariui?
Laris pavėluos su juo. Puikiai žinai.
Taigi. Mes čia susitiksim su kita gauja.
Rimtas reikalas.
Kalba, kad jie pavojingi. Tad žiūrėk, kad viskas būtų gerai. Gerai?
- Gerai. - Gerai.
Lari, vėluoji.
Bičiuliai, bičiuliai.
Atsiprašau už vėlavimą, bose.
Ten vyrai, apsirengę kaip gangsteriai, kalba kaip gangsteriai.
Kažkas kalba.
Kaip gangsteriai?
Apsimeskim, kad mūsų čia nėr.
Visi apsimetam, kad mūsų čia nėr.
Bampi. Jie už dėžių.
Ką jie ten veikia už tų dėžių?
Nežinau. Jie sustingo.
Kaip? Taip?
Šitaip.
Sveiki. Norite, kad mes eitume pas jus ar jūs išlįsit susitikt su mumis?
Išeikit. Išlįskit.
Mus aptiko kažkodėl.
Ką jie čia sumanė, po galais?
Nesu tokių anksčiau matęs.
Aš tokių gyvenime nesu matęs.
Ar jūs gauja?
Jokių konkrečių atsakymų.
Mes turim laimikį.
Taip, mes esam gauja.
- Taip. - Gerai, puiku.
O mes esam kita gauja.
Žinot, ką, mama ir tėti? Mes sutikom kitą gaują.
Kur alkoholis? Nes laimikis jau čia.
Alkoholis?
Alkoholis.
Laimikis mums mainais už alkoholį.
- Duok jam alkoholio. - Čia midus.
- Taip, mes jo turim. - Alkoholis.
Midus? Piršte, esi girdėjęs apie midų?
- Nesu. - Nesam girdėję apie midų.
Pagavau, bose.
- Pagavau. - Atsargiau, Piršte.
Tai senovės alkoholinis gėrimas iš medaus.
Duokš man. Piršte, stovėk ramiai.
Neblogas midus. Turit daugiau?
Taip. Tikrai turim daugiau. Vyrai.
Penelopė pardavė jiems alkoholį, vogtą iš 8-ame amžiuj gyvenusių vienuolių.
Ji teisinosi, jog vienuoliams nedera prekiauti alkoholiu.
Efektyviai.
Efektyvumas ir punktualumas labai svarbūs mūsų gaujai.
- Girdėjai, Lari? - Taip.
Kuriu nusikaltėlių organizaciją, bet žinot, ko trūksta?
- Organizacijos… Žinau. - Organizacijos. Taip.
Sunku būt gaujos lyderiu.
Mes neturime lyderio, šiaip jau.
Gauja be lyderio? Negirdėtas dalykas.
Mes – lygybę propaguojantis kolektyvas.
Sprendimus priimam balsuodami. Balso teisę turi visi.
- Netiesa. - Tiesa.
Nes taip patinka man.
Nieko prieš, jei pakalbinčiau tave minutėlę?
- Gerai. - Taip.
Man labai patiko gaujos be lyderio idėja.
Ta didžiulė atsakomybė vargina.
Taip, vargina.
Kas, jei suklysiu, ir ką nors nudauš?
- Taip. - Negerai.
- Ne. - Esat nudaužusi kokį saviškį?
Deja, taip.
Sykį daužiau vienam per užpakalį, baidydama uodą.
Piršte… O Dievuliau. Jis išmetė…
Tiesiog… Piršte, tiesiog… palik…
palik… Palik tai.
Užjaučiu.
- Ar tavo gaujoj yra vaikas? - Taip. Dabar jau yra.
- Sveikinimai. - Sveikinimai?
Jis taip sako.
Taip. Eime, vyručiai. Dingstam iš čia.
Ateikit į nuomos vakarėlį šįvakar.
- Žinau, kad nepavėluosit. - Pažįstat mus.
Penelopė mano, kad toji kita gauja pripažino ją kaip lyderę.
Piršte!
Jie, regis, išties parodė jai pagarbą.
Lari. Susiimk pagaliau.
Neabejoji, kad tai ji?
Žinoma, kad Madam Karalienė. Čia vienas jos sandėlių.
Man ji pasirodė kitokia, nei įsivaizdavau.
Suprantama.
Tai vadinama paslapties kūrimu.
Bose, jų gaujoj vaikas.
Tai Beibifeisas.
Tas žymusis Beibifeisas, kurio visi taip bijo?
Taip, tai Beibifeisas.
Tas britas vaikas, sakantis „sveikinimai“ vietoj „labas“?
Ar gali būt kas įtikinamesnio nei Beibifeisas vaiko veidu?
Tikrai manai, kad ten buvo Madam Karalienė?
Lari, pavėlavai į šią diskusiją.
Gerai, apžiūrėkime tą laimikį.
- Tai ne laimikis. - Ką?
Čia krūva paveiksliukų su senais vyriškiais.
Mus apmovė. Šie meno kūriniai nėr unikalūs.
- Žinojau, kad neverta buvo jais tikėti. - Siaubingas poelgis.
Nea, jei jie mano, kad išsisuks įbrukę mums šūsnį senių portretų, klysta.
Šiuos popieriukus galima panaudoti.
Kaip? Atidaryt mažą senukų portretų meno galeriją?
Tai grynieji, pinigai.
Šiais laikais vadinami „laimikiu“ arba „šlamančiais“.
Šlamantys. Puiku. Gerai. Man taip neatrodo.
Nors istorija verta dėmesio.
Eime.
- Šlamantys. - Eime.
Mama, tėti, spėkit.
Apsižvalgykim, kur atsidūrėm.
Mes – 1929 metų Niujorke.
Žinau, kad jūs abu norėjot čia pakliūti.
Gaila, kad tokiomis aplinkybėmis –
kuomet esat du anglies gabalai be gyvybės požymių.
Klausykit. „Šįvakar. Šėlsim vakarėlyje kaip niekada.“
Mes niekada nešėlom vakarėlyje.
Įėjimo mokestis 35 centai.
Kas tie centai?
Šlamantys. Mes jų turime.
Nors noriu įspėti dėl vakarėlių.
Jie gali būt pavojingi.
Hamedo Džonsono pusbrolis sykį surengė vakarėlį, jo tėvams išvykus.
Kažkas į tualetą įmetė „Bluetooth“ kolonėlę,
nes jam nepatiko muzika. Tai ji ten užsidegė.
Kaip ji užsidegė, jei buvo tualete?
Nemačiau. Manęs ten nepakvietė.
Dabar esi pakviestas, ir mes visi eisime.
Nežinau.
Kevinai, negali tik skaityti apie įvykius.
Turi ir pats dalyvauti. Pagyvenk truputį.
- Gal ir pagyvensiu truputį. - Taip.
Greičiau, mes vėluojam.
15 min. vėlavimas Niujorke reiškia laiku. Visi tai žino.
Čia nieko nėra.
Kas čia, po velnių?
Alkoholis.
Medaus skonis.
Manai, kai kas kėsinasi į Madam Karalienės teritoriją?
Geriau nesikėsintų.
Į tai kėsintis negalima.
Tikrai negalima.
Atsidūrėm Harleme Harlemo renesanso laikais.
Čia kuriamas menas, muzika,
rašomos knygos dabar pat.
Negaliu patikėt, kad skaitau apie šį laikotarpį pats jame atsidūręs.
Taip, išties ypatinga.
Pažiūrėkime, ką gausim už tuos taip vadinamus pinigus.
Tai Prohibicijos laikai. Draudžiamas alkoholis.
Čia kaip mama buvo uždraudusi tėčiui gerti alų
po to, kai jis prisigėrė mugėje ir ėmė flirtuoti su ponia Brodrib.
Nors alkoholis uždraustas, žmonės vis tiek jį gamina.
Tiesiog daugiau už jį moka.
Manau, jums patiktų ta kita gauja.
Atėjot. Užeikit…
Čia Bampis Džonsonas. Jis yra jų lyderis.
Kaip Penelopė – banditų.
Pamenat Larį.
O čia Laris Visada Vėluoja.
Jį taip praminė, nes jis visada vėluoja.
- Sveiki. - O jo vardas – Laris.
Lari, kaip sugebėjai pavėluot, buvai… Jis buvo šalia.
- Kaip šitaip? - Atsiprašau.
Dar yra Ernis Pirštas.
Jį taip vadina, nes jis truputį nerangus.
Ironiška pravardė.
Kaip Safron kartais vadina mane „Ponu Stiliumi“.
- Sveikinimai. - Sveikinimai.
Bet pažiūrėkit į mane dabar.
Įsitaisykite patogiai. Pasimėgaukit.
Išgerkite ko nors.
Atėjau į nelegalų barą. Tai pirmasis mano nusikaltimas gyvenime.
Jei neskaičiuosim to karto, kai bibliotekoje nusikopijavau knygos puslapį
negavęs leidėjo leidimo.
Pasakiška.
Labai įdomus žmonių susibūrimas.
Tai tikras gyvenimas, banditai. Pagaliau mums ėmė sektis.
Man migrena, ir aplink per daug nepažįstamų žmonių.
Pernelyg daug nepatikimų žmonių.
Pasistenk pasimėgauti.
Nenorėčiau.
Matai tą ponią ten?
Ji čia viskam vadovauja.
- Tai ji? - Ir jos gauja.
Tas medaus gėrimas – jų tiektas. Kieti riešutėliai.
Kieti riešutėliai?
Labai kieti.
- O ten Beibifeisas. - Tas vaikas?
- Pažvelk į jo veidą. - Panašus į vaiką su kostiumu.
Nesuprantu nė žodžio, ką ji dainuoja.
Aš suintriguotas. Aš sutrikęs. Man gera. Man skauda.
Atsiprašau, kokia čia muzika?
Tai džiazas, saldainiuk.
Džiazas saldainis?
Džiazas.
Turiu pasakyt, Madam, aš susimąsčiau,
kaip sau pritaikyti jūsų vadovavimo gaujai stilių.
- Jokių daužymų. Kam ta įtampa? - Suprantu. Aš irgi negaliu.
Ta veido išraiška, kurios… Negaliu pakęsti.
- Būtent. - Taip.
Toks nustebęs žvilgsnis. Toks…
Ne, labiau…
Taip. Nors esu mačiusi ir… „Ei“… kai supyksta.
Labiau „Nieko man nedaryk, prašau. Atiduosiu viską.
Tik nieko nedaryk. O Dieve, nereikia.“
Ką? Ne. Tikrai maždaug taip: „Negali to daryt mano užpakaliui.“
- Užpakaliui? - Taip.
Mes, regis, žiūrime iš skirtingų kampų.
Tai kaip?
- Kas kaip? - Pašoksim?
- O kam? - Pramogai.
Gerai.
Man labai nepatogu.
Mums visiems. Galit tai daryti kitur?
Norite dar?
Dieve mano. Saugokis, jis ateina.
Ačiū. Imbierinio alaus, prašyčiau.
Imbierinis alus, vaišinam.
Mes su vyrukais imsim kolektyviai balsuot.
Geriau, kai kiekvienas, žinot, turi balsą.
- Tiesa, Vidžitai? Sutik su manim. - Sutinku.
- Taip. - Madam Karaliene, jūs man įkvėpimas.
Ačiū.
Gal nevadinkit manęs Madam Karaliene. Arba Madam, arba Karaliene.
Kaip pasakysit.
Gerai.
Kiek tokių išgėrei?
Ką galiu pasakyt?
Ji buvo vardu Alana Mortimer, gražesnės už ją nebuvau matęs.
Ir? Kas toliau?
Vieną vakarą prie parduotuvės tas bernas Railis ją pabučiavo.
Niekšas.
Po to vakaro jo niekas nebematė.
Pradanginot jį?
Išsikraustė į Prestoną.
Išsikraustė į Prestoną?
Šalti nervai.
Ten išties šalta.
Čionykščiai, regis, kažkokie įsitempę šalia manęs.
Spėju, kažkaip sužinojo apie tą įvykį bibliotekoje.
Ar tau viskas gerai?
Prisiminiau Siuzan. Mes nekalbam apie ją.
Manau, kad apie ją daug kalbam. Gal net per daug.
Kuo daugiau geriu, tuo labiau noriu apie ją kalbėti.
Gerai.
- Ar pakaks? - Taip, dabar pakaks.
- Gerai. Labai dėkoju. Ačiū. - Miledi.
Noriu pareikšti jums trumpą bei nuoširdų „oho“.
Ačiū.
Galiu paklaust, ką reiškia „šiubi dubi“?
Aš tiesiog džiazavau, improvizavau.
Balsą galima naudoti ir kaip instrumentą, ne vien žodžius dainuoti.
Aišku.
O paskutinėje dainoje dainavot: „Ji tarė: Zaza zu oo.“
Ką tai reiškia?
„Zaza zaza oo“.
Ta prasme, jog ji buvo nustebusi,
apstulbusi, pritrenkta, tai buvo geriausia, kas jai nutiko.
Suprantu ją.
- Tikrai? - Taip, puikūs žodžiai.
Aš aktorius.
Nemėgstu kalbėti apie tai, kaip juo tapau.
Bet aš esu aktorius.
Dirbi su judančiais paveikslėliais?
Ir su judančiais, ir su stovinčiais. Viską darau.
Tai gal pajudėsi su manimi iki namų?
Mielai, bet nežinau, kur tai.
Čia kur kas linksmiau, nei tame vakarėlyje su gaisru tualete.
Nusigraužk nagus, Hamedo Džonsono pusbroli.
- Čarli? Čia Madam Karalienė. - Taip, ponia.
Noriu, kad iškabintum plakatus apie žmonių balsavimo teises.
Manot, protingas žingsnis?
- Neabejojate? - Tai svarbu.
Taip, ponia.
Tada nueik pas Dačą Šulcą ir išdaužyk jam langus.
Kad nedrįstų grasinti Madam Karalienei. Nudėsiu jį! Aš vadovauju Harlemui!
Madam Karaliene?
Paaukok vaikų skaitymo programai. Vaikai turi skaityti.
Gerai, bose.
Gerai, brangusis.
- Imsiuos darbo. - Iki greito.
Madam Karaliene, kai kas pastebėtas jūsų teritorijoje.
Kur jų bazė?
Čia ir yra bėda, bose.
Panašu, kad jie įsikūrė viename jūsų sandėlių.
Tai pasikėsinimas.
Mes irgi taip sakom.
Jie kėsinasi į jūsų teritoriją.
Sakau, gal verta su jais gražiai pakalbėti?
- Taip. - Gražiai pakalbėti.
Ne, nueik ir prigrasink jiems.
Tai ir turėjau galvoje sakydamas „gražiai pakalbėti“.
Tai taip ir sakyk.
Neaišku, ką ten turi galvoj.
Mama, tėti. Aš vis dar einu jūsų gelbėti.
Atsiprašau, kad ilgai nekalbėjau su jumis.
Čia, Niujorke, gana pašėlęs gyvenimas.
Gėriau sodos vandens.
Žinau, kad prašėt manęs globoti jaunėlę sesę.
Aš pamiršau. Atsiprašau.
Neabejoju, Safron dabar namie, ir jai pavojus negresia.
Kažkas suanglėjo.
Tapo anglais?
Ne, pavirto anglimi.
Nepavydžiu jiems. Manęs tai nejaudina.
Ten.
Išsiveržė iš akmens. Pabandė atidaryt duris, nepavyko.
Ji lėta fiziškai ir protiškai.
Ilgai tūnojo tame akmenyje.
Tie, kas čia buvo, pasisuko į ją ir suanglėjo.
Tada ji iš lėto pakilo laiptais.
Iš lėto?
Ji lėtai juda. Ilgai tūnojo akmenyje.
Jūs sakote „ji“, ponia.
Taip.
Ir jei ji yra ta, apie kurią galvoju,
tuomet tiems, ką ji vejasi, gresia rimtas pavojus.
Ji ieško Laiko banditų, tiesa?
Taip. Tiesa.
Ir todėl mes čia?
Kad rastume juos ir pasakytumėm Aukščiausiajai Būtybei, kur jie?
- Žinau. - Pamaniau, kad jūs pamiršot.
Taip. Suprantu.
Nenuostabu, kad jie ėjo pro čia.
Jauti galią?
Ne.
Nejaučiu. O jūs?
Jaučiu.
Šioje vietoje išties būta daug galios.
Jums patinka jūsų darbas, ponia?
Dirbti Aukščiausiajai Būtybei nėra darbas, o pašaukimas.
Net kai jis elgiasi nepakenčiamai, valdingai ir viską kontroliuoja?
Jis patiria daug įtampos.
Tie banditai nenutuokia, ką pridirbo.
Ar tas žemėlapis iš tiesų toks galingas?
Žemėlapis.
Ir berniukas.
Mama, tėti, visa galva pasinėriau į nusikalstamą veiklą.
Banditai ėmėsi pinigų klastojimo. Ši veikla
buvo populiari trečiajame dešimtmetyje.
Tačiau, jei atvirai, jų klastotės nebuvo tobulos.
Padariau džiazo banknotą.
O aš – begalybę dolerių.
Maniškio vertė lygi savininko savivertei. Kiekvienam kitokia.
Žymiai geresni už originalus. Pažiūrėkite.
Altas sutiko sau artimą sielą, artistę.
Ji išmokė jį kalbėti džiazuojant.
- Gal norėtum sumuštinio? - Taip.
Banditai toliau vogė midų iš vienuolių
ir mainė jį į šlamančius.
O tai yra neteisėta. Taip. Žinau.
Nagi, bičiuliai, paskubam.
Bet mus ištiko bėda.
Stok! Tu! Vagie!
Bėkit! Ne!
O, ne. Ne.
Vis tik grįšiu pas jus vėliau nei maniau.
Biteligas su Džude ten įstrigo?
Taip. Teisingai. Portalas nebuvo stabilus.
- Ne sykį tau sakiau. - Visai ne laiku.
Sveiki.
O, ne. Ne dabar.
- Reikia juos iš ten ištraukti. - Puiki mintis, Vidžitai.
- Darau ką galiu. - Gerai.
Neblogą versliuką čia užkūrėt.
Būtų nekas, jei jam kas nutiktų.
Taip, tikrai būtų nekas.
Aš nebaigiau. Noriu dar kai ką pasakyti.
- Dirbk toliau, gerai? - Kaip?
- Nežinau. Tu čia matematikas. - Taip.
- Vajė. Kokie mes nerangūs. - Nerangūs, taip.
Nieko tokio. Aš irgi atgrubnagė.
Aš irgi jus suprantu.
Taip. Labai nerangus.
Eme, puikiai praleidau su tavim dieną.
Aš irgi.
Buvo labai gera klausytis tavęs ir vaikščiot su tavim.
Tiesa. Altai, man neramu dėl tavęs.
Nes esu aktorius ir neturiu pastovių pajamų?
Ne. Nes tokie gangsteriai ieško tavęs ir tavo draugų.
Ką?
Harleme visi apie tai kalba. Madam Karalienė paskelbė atlygį už tavo galvą.
O jos sėbrai? Jie ketina jus nudėt
už tai, kad užėmėte jos teritoriją.
Mes su kolega norėtume maloniai nuvežti jus prie upės.
Aišku. Žinote, ką? Taip. Kodėl mums nepailsėjus?
Mes važiuosim. Taip.
Penelope, manau, tie vyrai kalba netiesiogine prasme.
Kevinai, ne kiekvienas yra prisiskaitęs knygų.
Penelope.
Sveiki, draugiškai nusiteikę vyručiai.
Emė sako, kad mūsų ieško kažkokie gangsteriai,
ir mums reik bėgti…
Nieko sau. Ar ten smuiko dėklas?
Grojate džiazą?
Ne, mes grojame ne džiazą.
Parodyk jiems, ką groji.
Automatas.
- Bėgam? - Taip.
Kur visi?
Paskui juos.
Pavojus. Pavojus.
- Pavojus. - Nešam kudašių.
- Pavojus. - Greičiau!
Bėgam.
Spausk.
Kur jūsų slėptuvė?
Važiuok į dešinę.
Ir vėl į dešinę.
Jie tiesiai už mūsų.
Tada vėl į dešinę.
Jie važiuoja ratu? Jie negali būt tokie kvaili.
Tada į dešinę.
Po galais?
Kas per velniava?
Ar aš taip atrodau iš šono?
Ir į dešinę.
Pala. Palaukit.
Ar važiuojam į tą pačią vietą?
Taip. Ačiū. Bus šaunu.
- Mes visi mirsim. - Aš tik pradėjau gyventi.
Ir į dešinę.
Ei, Bampi. Toje mašinoje buvo Madam Karalienė.
Vyksta labai lėtos gaudynės.
Įsikišam?
Portalas!
Stokit!
- Bėk. Džude! - Neleisk jiems…
Greičiau! Šokit, kol neužsidarė!
Šok, Džude. Šok!
Manėm, kad įstrigom su tais vienuoliais amžiams.
Aptikau kitą portalą, vedantį iš čia.
Eime, po šimts. Eime.
Jie dingo.
Kaip galėjo dingti, jei važiavo ratais?
Stok! Čia likę gaujos nariai.
Pavažinėkime juos su vėjeliu.
Jie sučiupo Džudę, Bitelig ir Vidžitą.
Važiuok paskui tą mašiną.
Važiuot paskui gangsterių mašiną, nuo kurios bėgam?
Taip. Būtent. Labai gerai.
Ne.
- Pažiūrėkit, aš prie automobilio vairo. - Taip.
- Nėra taip sudėtinga kaip… - Ne! Altai, žiūrėk…
- Atsargiai. - Gerai.
„10 begalybių dolerių.“
„Tiek, kiek kainuoja atsikratyti baimės.“
Džudės pinigai.
Jie palieka pėdsakus.
Važiuok paskui tuos popierius.
Altai, žiūrėk!
Štai ir jie.
Gerai. Paleiskit juos dabar pat.
Taip, paleiskit juos. Atsiprašau, vadovauk tu.
Labas, Penelope. Labas, Altai. Kevinai.
Čia mūsų draugai, apie kuriuos pasakojome.
Bičiuliai, čia naujieji mūsų draugai.
Mes jums ne draugai.
Ką? Bet siūlėtės parodyti, kur plaukioja žuvys?
Miegot su žuvimis. Tai buvo grasinimas.
- Tikrai? - Tikrai?
Jei jūs ne draugai, tai kodėl dovanojote man naujus batus?
Cemento batus.
Kad nugrimztum į vandenyno dugną.
Galėtumėt aiškiau formuluoti savo grasinimus.
Tai aišku.
Liaukis. Paleiskit juos.
Nežinai, su kuo prasidėjai.
Jei nesustosit, paskui nepajėgsit ištvert
pasekmių ir padarinių.
Kas jūs?
Nesvarbu, kas mes.
Jūs nežinot, kas ji.
Viena didžiausių bosių visame Niujorke.
Gerai. Tai perdėta.
Čia Madam Karalienė.
Ne, Madam Karalienė yra mūsų bosė.
Ką?
Atsiprašau.
Jūs esat šios gaujos vadė, tiesa?
Taip. Atstovauju mūsų kolektyvui.
- Šiai gaujai. Taip. - Keturiasdešimt vagių?
- O, ne. - Ne, mes esam Laiko banditai.
- Laiko banditai. - Laiko banditai.
- Laiko banditai? - Taip.
Palaukit!
- Čia, žinokit, Madam Karalienė. - Ne dabar, Lari.
Ko taip ilgai statei mašiną? Kur ją palikai? Konektikute?
- Tai jūs ne Madam Karalienė? - Ne.
- Keturiasdešimt vagių – ne jūsų gauja? - Ne.
Madam Karalienė yra mūsų bosė.
Šie tipai įsibrovė į mūsų teritoriją.
Bet-bet juk čia Beibifeisas. Pavojingiausias gangsteris Manhatane.
Aš esu Beibifeisas.
Rimtai? Pažvelk į savo veidą.
- Mano veidas - it kūdikio. - Ką?
Nušauk juos.
Jei tai dėl mano žodžių apie tavo veidą, atleisk.
Jei pasiteptum kremu abi veido puses, išsilygintų…
Kas čia vyksta?
Aš juos tuoj nušausiu, Madam Karaliene.
Jūs Madam Karalienė?
Taip, aš.
Jūs supainiojote mane su ja?
Taip, aš…
Pamanei, kad ji tai aš?
Ką? Tik dėl to, jog išvydai sandėly moterį su alkoholiu?
- Ir gauja. - Ir gauja.
Ir pamanei, kad tai aš?
Išgėriau to midaus ir apsvaigau.
Tai įžeidimas mums abiem.
Sunku būt moterimi lydere.
- Tik ne man. - Nei man.
Sunku būti tiesiog lydere ir taškas.
Kas tu?
Bampis Džonsonas.
Tau buvo perduotas laimikis.
Kad sumokėčiau už alkoholį.
Taip. Visi mes klystam.
Mes galėtume eiti, jei nuleistumėt ginklą.
Puiku. Ačiū. Midaus nebepardavinėsime.
Jei atrištumėte juos, mes dingtume iš čia.
- Vidžitai, kur mums reikia? - Į tuščią lauką prie Džersio pakrantės.
Žinau, kur tai. Ten nudaužiu daug žmonių.
Tiksliau, ten esu nudaužęs daug žmonių.
Aš irgi ten nudaužiu vieną ar kitą.
Madam Karaliene, mes mielai su jumis bendradarbiautume.
Nevėluokit.
Gerai, gal galit juos atrišt? Ir paleist.
Mama ir tėti, padariau tai, ką nuolat man patardavot.
Susiradau draugų. Padariau ir tai, nuo ko atkalbinėjot.
Susidėjau su gauja.
Bet jie tokie pat žmonės kaip visi, taigi, klaidos nėr.
- Žinot, ką? - Ką?
Nusivešiu savo vyrukus smagių atostogų.
Ne. Grasinate jiems?
- Dviejų savaičių atostogų. - Tikrų atostogų?
- Taip. Būtent. - Net palengvėjo.
Nubalsavome, kad vyksim į Meksiką.
Atėjo metas smagiai atsisveikinti.
Bravo. Taip.
Eme, keliauk su manim.
Ir ne taip smagiai.
Altai, aš negaliu.
Dėl to, kad esu banditas?
Ne.
- Dėl to, kad nemoku vairuoti? - Ne.
Dėl to, kad esu aktorius
ir niekada nežinai, kada kalbiesi su manimi tikru?
Ne, tiesiog aš tavęs nepažįstu,
ir tai vos ketvirtas mūsų pokalbis, taigi…
- Taip. Suprantu. - Gerai.
Taip.
Džude. Tai jų artumo akimirka.
- Taip. - Taip.
Tikiuosi, Niujorkas pateisino jūsų lūkesčius.
Džiaugiuosi, kad jus čia atvežiau aš.
Gal galėsim kada čia grįžti, kai jūs nebebūsite anglies gabalais.
Myliu jus.
Kevinai, eime.
Viso gero.
Kur, po velnių, jie eina?
Norite, pasakysiu faktą apie Niujorką?
- Jokiu būdu. - Patylėk, visažini.
Jis pliurpia vien apie istoriją.
Bla bla bla bla istorija tą,
bla bla bla bla istorija aną.
Tas berniukas taip kalbėjo: bla bla bla bla.
Tai Kevinas. Kur?
Jie nuėjo ten, kur upė
susitinka su kalnu ir išnyko rūke.
Nuvesiu tave.
Demonė!
Greičiau!
Tu nesi jis.
Neišmanai įvardžių.
Tai buvo demonė.
Jei tai ji buvo Binglyje, sukviesiu visas savo drauges.
Jai bus šakės.
Taip, mums pasisekė, kad likom gyvos.
Būtent.
Žiūrėkite.
Tai bent.
Taip. Tai bent.
Kas čia?
Kas čia? Tuoj pasakysiu.
Pristatau jums Žemę 2.
Atleiskit, ką?
Žinau, kad galvojat: „Jam nuo galios stogą nurovė.
Ką jis sumanė? Kodėl?
Kas negerai su dabartine Žeme?“
Ji manęs niekad netenkino.
Kai ją sukūriau, buvau jaunas vėjavaikis,
ir tiesiog sulipdžiau kaip papuola.
Prisipažinsiu tik jums, kad kai kur klydau.
Išskyrus su dinozaurais. Jie pavyko tobulai.
Argi ne puikūs?
- Labai. - Labai geri.
- Koks tavo mėgstamiausias? Sakyk. - Stegozauras.
Stegozauras. O tavo?
- Pterodaktilis. - Žinot, kuris mano?
Prieštaringa.
Triceratopsas.
Išties prieštaringa.
Nes turėjo tris ceratopsus.
Tačiau prasukime begalybę metų.
Ir atsiduriam čia ir dabar. Žemė 2, tęsinys.
Ką? Kursite kitą Žemės planetą?
Ne. Per ilgai užtruks.
Kalbu apie didįjį perkrovimą.
Išvalysiu ją visą.
Nuo visos istorijos, nuobodžių dalykų.
Nuo to, dėl ko man truputį gėda – žmonių.
Atsikratysiu jų visų ir pradėsiu iš naujo.
Nemanot, kad juos tai mažumėlę nuliūdins?
Ką? Žmones, kuriuos ištrinsiu?
- Taip. - Žmonės man įgriso.
Per daug karų, nesantaikos.
Paleisiu į pasaulį tai, ką reikia.
Tik be žemėlapio to padaryt negaliu.
Be to, jis negali atsidurti netinkamose rankose.
Tai būtų tragedija.
O apie kieno netinkamas rankas kalbu?
Teisingai. Patys žinot kieno.
- Barnabio. - Barnabio?
- Ne Barnabio. - Gryno Blogio.
Tu… Netark jo… Turėjai išlaukti akimirkos.
Atleiskit, pone.
Taigi, jo.
Jei tas žemėlapis atsidurs jo naguose, net šiurpas krečia apie tai pagalvojus.
KAI KURIE PERSONAŽAI KURTI
TERIO GILIAMO IR MAIKLO PEILINO
PAGAL FILMĄ „LAIKO BANDITAI“
Išvertė Egidija Namavičė