Det er trange tider, mine venner. Trange tider.
Ja, det er.
Beklager, folkens. Der er pinde på menuen i aften.
Det er et af mit livs absolutte lavpunkter.
Ja. Det er det laveste af vores punkter.
Her sidder vi bare og spiser pinde.
Men jeg har en lækker godbid til bagefter.
- Hvad er det? - Kviste.
Kviste er ikke en godbid.
Jo, når man lige har spist pinde.
Widgit, hvornår kan vi komme videre?
Som du kan se, er overliggeren nu funktionsduelig,
og dermed bør en masse portaler ganske snart åbne sig for os.
En eller flere af disse portaler vil nok kunne føre os
til din tid og dit sted. Eller meget tæt på.
Hvis Widgit har ret, kan vi følge Kevin hjem,
redde hans forældre og stjæle deres mad.
I må gerne bare få maden.
Nej, vi vil stjæle den.
- Okay. - Og så flygter vi.
- Vi er altid på flugt. - Sådan er vi.
Vil I bare blive ved med at flygte fra Det Højeste Væsen?
Vi har narret ham mere end én gang.
- To gange. - To.
Og vi bliver ved med det. Han fanger os aldrig.
Jeg er Det Højeste Væsen.
Kast jer i støvet!
Frygt mig!
- Jeg har en plan! - Flygt?
- Mere flugt?
Vi flygter ikke altid, men vi må hurtigt trække os tilbage.
I har forrådt mig.
Giv mig det, der tilhører mig.
- Judy, vi trækker os... - Vær frygtsomme.
- Nej, Judy! - Vær frygtsomme.
Hvad sker der?
- Frygt mig! - Du bliver til en saltstøtte, Judy!
- Hold jer væk fra mig. - Jeg tror ikke, det er...
Jeg er Det Højeste Væsen.
Kast jer i støvet.
Jeg er Det Højeste Væsen.
Er det Det Højeste Væsen?
Nej, det er en af hans små fedterøve, Casper.
- Jasper. - Ja, ja.
I skal ikke give ham kortet. Det Højeste Væsen må ikke få kortet.
Judy, er det omvendt psykologi? Hvad sker der?
- Jeg er ærligt talt ikke sikker. - Han planlægger noget virkelig skidt.
- Hvad vil det sige? - Det må jeg ikke sige. Han vil...
I har det ikke fra mig. Jeg har ikke sagt noget.
- Hvad? - Portalen.
I må ikke lade ham få kortet.
Se at komme væk.
Tag kortet og kom væk.
Lad ham ikke få kortet!
- Hvad fablede ham Jasper om? - Undskyld, mor.
Det var sikkert en slags tanketrick.
- De virkede sure over noget. - Ja, de er bange for mig.
- Hvorfor dog det? Du flygter jo altid. - Nej, jeg gør ej.
Måske er de trætte i benene af det.
Jeg flygter ikke altid. Jeg ved ikke, hvorfor jeg har fået det ry.
- Der er dit hus. - Nej. I har set mit hus.
Det ligger på en villavej.
- Jeg har jo ikke set det udefra, vel? - Det ligner det ikke spor.
Måske har dine forældre bygget om.
Der er vist fest.
Det er ikke mit hus.
Nej, jeg er faktisk nogle kilometer fra.
- Widgit, jeg tænkte på... - Og nogle århundreder.
- Vi er vist i det georgianske England. - Så ramte jeg da det rigtige land.
Det georgianske England?
Skuespillene var timelange. Folk kom langvejsfra.
- Fantastisk. Jeg er hjemme. - Jeg er sulten.
- Ja, jeg er også sulten. - Når der er fest, er der også mad.
Ja.
De kommer ikke ind i den mundering.
Casanova.
Det er Casanova.
Señor Casanova.
I finder en bagindgang, og vi stjæler tøj, vi kan tage på.
De har det vist meget varmt. Lad mig...
- Det er en køkkenhund. - Jeg vil ikke spise den underlige hund.
Nej, man spiser den ikke.
Den holder gang i hamsterhjulet, så maden bliver stegt jævnt.
Kevin, drop godnathistorien.
Pokkers.
Af sted.
Jeg sørger for, at vi kan komme ind til festen. Alto?
Er du okay? Så, så.
Kom, min ven. Jeg slipper dig fri.
Kevin, ingen spiser den underlige hund. Kom herind.
Ja.
Ja?
Ligesindede.
Hold da op. Ser I det samme som mig?
- Det 18. århundrede? - Parykker?
- Undertrykte følelser? - Ingen ligner mig?
Mad. Kan I huske, hvorfor vi er her?
- Mad. - Vorherre bevares.
Hvad laver du, knægt?
Undskyld. Jeg havde ikke tænkt mig...
Havde du ikke tænkt dig at spise en af mine sandwicher?
Er alle de sandwicher dine?
Det er jo en ananasfest, men det er bare for at lokke gæsterne til.
Når først de er her, imponerer jeg dem
med min splinternye opfindelse af kød mellem skiver af brød.
- Så du er jarlen af Sandwich? - Du har hørt om mig.
Ja, min opfindelse er opkaldt efter opfinderen, mig, jarlen af Sandwich.
Spis løs, mens jeg fortæller dig om den.
Jeg er ude at ride.
Jeg har hænderne fulde, for jeg holder hestens tøjler.
Ræven stikker af.
Rolig, Beauty.
Min mave er tom. Hvad skal jeg gøre? Bare rolig.
Takket være "sandwichen" kan jeg ride og spise på én gang.
Nu sidder jeg ved spillebordet.
Jeg sulter efter gode kort, men jeg er også sulten efter mad.
Hvorfor ikke dække op og spise ved bordet?
Med en hånd som den her må jeg hamre den i bordet
og råbe "hurra!", når jeg tager slynglens penge.
En fuldtræffer, Valentin. Jeg har vundet min kone tilbage.
Heldigvis har jeg pakket en...
- En sandwich. - Netop. Nogen spørgsmål?
Nogen mener, at sandwichen egentlig blev opfundet af...
Af hvem?
- Dig. - Ja.
De flere er mere imponerede over mit perfekte praktiske måltid.
Nu må jeg i hvert fald videre.
Det er næsten ananastid.
Hvem var det?
Han er jarlen af Sandwich. Han hævder, at han "opfandt" sandwichen.
- Ja, og jeg opfandt vandet. - Ja.
Gjorde hun?
Hemmeligheden bag skuespil er evnen til at kunne udtrykke sig uden ord.
Tag nu for eksempel bardens "Ham-flet."
Man kan udtrykke "Ham-flet" udelukkende med øjenbrynene. Det er ægte skuespil.
Lad mig demonstrere.
"At være eller ikke.
Det er sagen.
Er det et mere ædelt sind,
der tåler pileskud og stenkast...
...af den vilde skæbne...
...end det, der går i kamp...
...mod sorgers hav...
...og ender dem i strid?
At dø, at sove... at sove.
Muligt drømme.
Ja, det er knuden."
Bravo!
Jeg har forstand på øjenbryns-Shakespeare. Du er en dygtig skuespiller.
Endelig kan andre også se det.
Lad mig præsentere mig. Jeg hedder Martha.
Jeg er impresario for Theatre Royal på Drury Lane.
Lad os komme til sagen. Jeg har et stykke i støbeskeen.
Der er en rolle til dig. Ingen andre vil kunne præstere, som du kan.
Det skal være dig.
- Hvad er det for en rolle? - Den bedste rolle.
Vi ses til prøven i morgen tidlig. Indtil da, min muse...
- Ja? - Adjø.
- Prosit. - Farvel.
Farvel.
Gør plads.
- Goddag. - Goddag.
Mystisk. Det plejer at være nok.
- At sige goddag? - Ja. Og dog er De stadig ved bevidsthed.
Hvem tror han, han er?
- Det er Casanova. - Hvad er han berømt for?
At forføre tusindvis af kvinder.
Dånet.
- Hvad ellers? - Ikke andet.
Hvordan blev han berømt nok til at forføre dem?
Ved at forføre hundreder.
Men hvordan blev de forført til at starte med?
Jeg kan ikke sige andet, Bittelig.
Jeg er verdens bedste elsker.
Er det en liste, du selv har sat dig øverst på, eller har andre lavet den?
Jeg tiltrækkes ikke af kvinder, der vil have mig.
Men du får mig til at føle noget, jeg aldrig har følt før.
Bittelig, kom. Jeg vil vise dig noget.
Tak, Widgit.
Se her. Et helt normalt og ganske usædvanligt kort.
Nu kan man se det...
...og nu kan man ikke.
Widgit.
- Der var det. - Det der må du lære mig.
Var det et smil? Smiler du, Kevin?
Jeg har lagt mærke til, at du virker ked af det.
- Ja. - Hvordan kan det være?
- Mine forældre er døde. - Nå ja.
Jeg har sat mine bedste folk på sagen.
Dine bedste folk?
- Ja, os. - Ja.
- Tag noget ananas. Værsgo. - Tak.
Kevin, har jeg vist dig min yndlingsske?
Ville du ikke ønske, at der var fem?
- Klar? - Cool.
- Det må jeg nok sige. - Jeg stjæler dem.
Find flere skeer, som vi kan stjæle. Stjæl de store.
- Store skeer? - Tak.
Stjæl skeer, alle sammen.
Skeer. De har nøglen til at rejse gennem tid og rum,
og de bruger den til at stjæle skeer.
Knive og gafler ville jeg kunne forstå. De er skarpe.
De er spidse.
- Jeg antager, at skeer kan være onde. - Ja, når man vasker op.
Vandet rammer i en skæv vinkel og pjasker ud over det hele.
Ja, jeg synes, skeer kan være onde.
Jeg er personificeret ondskab. Sig mig aldrig imod.
Jeg sagde Dem ikke imod. Jeg...
Tys, tys, alle sammen.
Derek, hold inde, tak. Det er mig igen.
Jarlen af Sandwich, opfinderen af sandwichen.
Det er blevet tid til at kigge... bare kigge på ananassen.
Følg med mig.
Undskyld.
- Hvorfor hedder det en ananasfest? - De har faktisk en ananas her.
Undskyld. Forkert vej. Stort hus.
Frygteligt, frygteligt.
- Det er en afskyelig forbrydelse. - Måtte vi ikke spise ananassen?
Det er en ekstremt sjælden
og dyrebar frugt, som kun er beregnet til at blive vist frem.
Jeg ved godt, de er dyre, men det er bare en lidt sej ananas.
Bare en ananas?
Vi har brugt vores opsparing på den.
Vi lejede den ananas.
Jeg dør i et gældsfængsel, hvor jeg bliver stukket til
og bliver kaldt lazaron og agurkeæder af alle og enhver.
Jeg vil gerne have en ting helt på det rene.
Ananasser er altså meget dyre på denne tid?
- Ja, dit fæ. - Men vi har spist den.
- Tydeligvis. - Vi kan sikkert godt erstatte den.
Skulle I erstatte den?
I er klædt i laser og er dækket af mel og grønsager.
Skal jeg tro på, at I har råd til en ananas?
Neil Groves havde åbenbart fem ananasser til sin fødselsdagsfest med tropetema.
Neil Groves...
Så du de fem ananasser hos Neil Groves?
Jeg var ikke inviteret.
Nej. Ligesom du heller ikke var inviteret her.
Tænk, at jeg, jarlen af Sandwich, tilbød dette ejendommelige barn
at nyde godt af min enestående opfindelse, sandwichen.
- Hvis det da er din opfindelse. - Hvabehar?
Nogle mener, at du kopierede idéen
efter at have set pitabrød og kanapéer ved Middelhavet.
Rul mine ærmer op.
Tak.
To gange har du fornærmet min husstand. Du har kaldt mig en løgner.
Og hvad værre er, har du spist min ananas.
Jeg udfordrer dig hermed til en duel.
Han er kun et barn. Ingen gider at se det. Han er uduelig til det.
Vil du sige, at jeg ikke må udfordre en, der fornærmer mig, til duel?
Det er en fornærmelse, så jeg udfordrer dig til en duel.
Vent lidt. Måske kan han godt.
Slyngel.
Vi mødes i duelleringshullet i morgen eftermiddag, min herre.
- Skal vi nu flygte, Penelope? - Ja, flygt, din kujon.
- Det kaldte du mig bare ikke. - Jo, jeg gjorde.
Så tager jeg imod din udfordring, og jeg udfordrer dig til en duel.
Jeg har allerede udfordret dig.
De duellerer på dueller.
- Jeg griner hånligt ad din uvidenhed. - Grin du bare.
En duel midt på dagen i morgen.
Penelope...
...du må ikke udkæmpe den duel.
Det bliver jeg nødt til. Det er et spørgsmål om ære.
Jeg synes ikke, det er værd at dø for opdigtede værdier som ære og fejhed.
Og hvis du dør, er mine forældre også døde. Det er bare for meget.
Men hvad ville du gøre, hvis du blev udfordret til en duel?
Sige det til en lærer eller en anden voksen.
Super. Jeg siger det til en anden voksen.
- Widgit, jeg skal udkæmpe en duel. - Cool.
Penelope, vold er aldrig løsningen.
Jeg synes, vi skal smutte.
Smutte? Det kan vi ikke. Jeg har en rolle på Theatre Royal i morgen eftermiddag.
Folk her er så vilde med teater,
at det starter tidligt og varer i timevis. I må komme og se det.
Alto, du inviterer os til et meget langt skuespil og forventer, at vi kommer?
Det er flot. Det er bare fantastisk.
Når jeg endelig har brug for lidt støtte: "Beklager. Vi skal udkæmpe en duel."
Jeg spærrer fem pladser, og jeg forventer at se jer!
Han elsker at holde tale, ikke?
Penelope, det er lige meget, om du stikker halen mellem benene.
Jeg troede, at vi altid flygtede. At det var vores kendetegn.
Jeg ved ikke, hvorfor I er så bekymrede.
Jeg skal bare skyde ham, inden han skyder mig.
Nej!
Hold da magle, hvor er det koldt.
Kevin!
Du milde. Det er skrækkeligt.
Fianna, hvordan skrider det frem?
Jeg har ikke fanget dem endnu, men jeg har set en masse nye steder.
Hvor skønt for dig.
Men du er vel tæt på banditterne, ikke?
Jo, ret tæt. Jeg tog en lille omvej, så...
Du skal ikke tage flere omveje, medmindre du vil have samme omgang som John.
Vil du det?
Nej, sikkert ikke.
Du vil med garanti ikke have samme omgang som John.
Hent kortet til mig.
Judy.
Det er mig, Casanova.
- Jeg fik en hest til at dåne. - Okay.
Du stråler, og du er pragtfuld og meget interessant.
Og ligeglad med mig, hvilket er meget tiltrækkende.
Gider I lige? Jeg prøver at sove.
Jeg har brug for hvile. Mit skuespiller skal oplades.
Mine øjenbryn har brug for skønhedssøvnen, ikke?
På forhånd tak. Bare dæmp jer.
Judy, stik af sammen med mig.
Det er noget hø, hvis jeg ikke får sovet, og jeg sover i høet, så...
Gavin.
- Der er en anomali her. - Tror du, de har været her?
Ja. Jeg tror, Tidsbanditterne har været her, og at de har kortet.
Ja, selvfølgelig har de kortet. Hvordan skulle de ellers have været her?
De lader portalerne stå åbne. Tingene driver gennem tiden.
Det er farligt. Meget farligt.
Åbne portaler er dårligt nyt. Selv jeg ved det.
Vi må straks underrette Det Højeste Væsen.
Ja, det kan vi godt.
Han har sendt os ud for at rapportere til ham, så han kan opspore banditterne.
Vi gør, som han siger.
Jeg siger, at vi godt kan gøre, som han vil. Det kan vi selvfølgelig godt.
Hvad skulle vi ellers gøre?
Der er nogen, jeg synes, du skal tale med først.
- Hvem? - Folk som mig.
Folk, der har fået nok af at gøre, præcis som de får besked på.
Hvis vi ikke gør det, hvad skal vi så gøre?
Det får du at se.
Widgit, da jeg havde lagt mig i går aftes,
så jeg billeder af himlen og folk, der gjorde fortryllende ting,
men jeg havde lukkede øjne.
Du drømte.
Jeg kunne se det, men ikke røre ved det.
Ja, det var som sagt en drøm. Det Højeste Væsen lod os ikke drømme.
Wow.
Men det var ikke kun godt. Jeg så også dårlige ting.
Det hedder et mareridt, Bittelig.
Tror du, det var det, Jasper mente?
At mit mareridt er det, der sker, hvis vi giver Det Højeste Væsen kortet?
Jeg tror, Jasper talte om noget meget værre end et mareridt. Men han lød bange.
Widgit, jeg vil ikke have, at der dør flere. Ikke efter Susan.
Nej, det vil jeg heller ikke have. Ingen dør, Bittelig.
Men hvad med Penelope?
Penelope! Kom.
Min muse.
Jeg har en helt særlig rolle til dig. Er du rede til den?
Jeg er født til den.
- Eller snarere udklækket. - Sådan føles det for os, ikke sandt?
Læs den, lær den, lev den. Du skal på om en time.
Okay.
Hej igen, alle sammen. Tys, tys.
Det er mig, jarlen af Sandwich, opfinderen af sandwichen,
der møder min krænker.
Vælg Deres våben, min herre.
- Vælg Deres våben, min herre. - Kan jeg vælge ord?
Bestemt. Men jarlen af Sandwich gør brug af en pistol.
Og hvis jeg bare stikker af?
De kan bestemt godt stikke af.
Den seneste, der prøvede på det, blev vist skudt i ryggen.
- Godt. - Så måske pistolen?
Herren har valgt pistolen.
Glimrende valg.
- Jeg er jo altså en kvinde, så jeg bør... - Bestemt, min herre.
Kom så, din kujon.
Lad os komme i gang.
- Okay. - Kender du duellens regler?
Mere eller mindre.
Vi går ti skridt, drejer omkring og skyder.
- Sådan. Begynd. - Okay.
Og er det efter ti skridt eller på det tiende...
En, to, tre, fire, fem,
seks, syv, otte, ni, ti.
Prøvede du rent faktisk at skyde mig?
Ja, for det er jo en duel.
- Ville du dræbe mig? - Hvorfor skød du op i luften?
Ingen skyder længere for at dræbe i dueller. Så ville overklassen dø ud.
Man sigter forbi.
Det vidste jeg ikke. Ingen fortalte mig det.
Ikke mere pjat, min herre. Du er en slyngel.
Det fornærmer mig, at du prøvede at skyde mig,
så jeg udfordrer dig hermed til endnu en duel.
Godt.
På pladserne.
Fem minutter.
For at være sikker...
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte ni, ti.
Stop!
Vi er faktisk i gang med noget her.
Det er vi også.
Vi er i gang med et skænderi,
for jeg fokuserede på mine ambitioner frem for min vens liv.
Det beklager jeg.
I prøver at fastslå, hvem der har ret, men vold er aldrig det rette.
Tilgivelse og kompromiser er sværere valg,
men i sidste ende fører de til, at færre mennesker mister deres kære.
Hvis nogen "vinder" her i dag, tabes der så uendelig meget mere.
En leder. Eller i hvert fald en med evner som leder.
Sandwichens opfinder!
En mistet sjæl.
En slukket flamme. Et tilendebragt liv.
Nogens ven, der ikke længere er her.
- Ja. - Tak.
Wow. Det er...
Judy.
Nu glemte jeg, hvor vi var nået til, så vi må tælle forfra. Tusind tak.
Hvad?
Helt ærligt.
- Okay. Omkring. Er jeg på... - En, to...
...tre, fire, fem, seks, syv, otte, ni...
- Fianna. - Flygt. Nu flygter vi.
Der kan I se. En flok kujoner, der flygter fra...
Hvor vover De at vade ind over mit duelleringshul?
- Jeg udfordrer Dem til en duel. - Hvad?
En duel. Er der da ingen ære tilbage i verden? Sekundant.
Vi går ti skridt, drejer...
En kujonagtig handling, men det spiller ingen rolle.
Kuglen ramte ikke mit hjerte,
for i min brystlomme har jeg gemt...
...en sandwich.
Jeg tror ikke, at den stopper en kugle.
Det har De ret i.
Min fejl.
- Kan man berolige hende? - Det var altid problemet.
Hun er uhyggelig.
Jeg tror, vi slap fra hende.
- Judy, det er mig, Casanova. - Hvad laver du her?
Jeg kan ikke leve uden dig. Gid du kunne se dig selv, som jeg ser dig.
Du skal vide, hvor smuk du er.
- Bliv her hos mig. - Jeg må af sted.
Vi flygter fra en dæmon!
Flygter vi ikke alle fra vores dæmoner?
Jeg venter på dig for evigt! Du er min eneste ene.
Hvem er du? Så fascinerende.
De fleste kvinder interesserer mig ikke, men du er anderledes.
Dine øjne... De gløder.
Kom nu, dumme sten.
- Vi slap fra hende. - Hvad? Godt.
- Hvor er den? Den skulle være tæt på. - Widgit.
- Alto, hvordan var skuespillet? - Jeg var ikke med.
Du har været med i andre.
Sandheden er, at jeg aldrig har optrådt før.
Jeg fandt bare en pamflet, så "Ham-flet" og tænkte:
"Det vil jeg være med i en dag." Og det vil jeg. En skønne dag.
Jeg tror ikke, det hedder "Ham-flet."
Der er den. Den er åben. Ind med jer, banditter.
Penelope, jeg er stolt af dig, fordi du flygtede.
Det er nok, fordi jeg er bedst til at passe på mig selv.
Det her ser ikke rigtigt ud!
DELVIS BASERET PÅ KARAKTERER SKABT AF TERRY GILLIAM OG MICHAEL PALIN
BASERET PÅ FILMEN 'TIME BANDITS'
Tekster af: Eskil Hein