Praegu on vaesed ajad, sõbrad. Vaesed ajad.
Nii on.
Andke andeks, sõbrad, täna õhtul sööme me oksi.
See on tõepoolest üks mu elu madalpunkte.
Tõsi ta on. Sellest madalamale me langenud pole.
Me istume ja sööme oksi.
Aga mul on pärastiseks mõnus maius varuks.
- Jah? Milline? - Raod.
See ei ole maius.
Pärast okste söömist on küll.
Widgit, millal me siit minema saame?
Noh, nagu te näete, on sillus nüüd töökorras,
mis tähendab, et peagi peaks avanema palju portaale, mida läbida saame.
Üks või mitu neist peaksid viima meid
sinu aega või elupaika või nende lähedale.
Olgu. Kui Widgitil on õigus, toimetame Kevini koju,
päästame ta vanemad ja röövime nende toidu.
Ma annaksin toidu teile niisama.
Ei, me tahame selle röövida.
Selge.
Ja siis oleme jälle jooksus.
- Me aina jookseme. - Nagu meil kombeks.
Nii et te jätkate Ülima Olendi eest põgenemist? Igavesti?
Me oleme ta korduvalt üle kavaldanud.
- Kaks korda. - Kaks.
Ja kavaldame ka edaspidi.
Ta ei jõua meile iial jälile.
Mina olen Ülim Olend.
Värisege mu ees!
Kartke mind!
- Mul on plaan! - Joosta?
- Joosta veel?
Ega me siis alati ka ei jookse. Aga peaksime kärmelt tagurdama.
Te olete mu reetnud.
Jätnud tagastamata selle, mis kuulub mulle.
- Judy, taganeme… - Ja nüüd värisege.
- Ei, Judy! - Värisege!
Mis toimub?
- Karda mind! - Sa muutud soolasambaks, Judy!
- Hoia eemale! - Sõbrad, see pole vist…
Mina olen Ülim Olend!
Värisege mu ees.
Ma olen Ülim Olend.
Ja see ongi Ülim Olend?
Ei, üks tema abimeestest, täielik pugeja, Casper.
- Jasper. - Olgu.
Ärge andke kaarti tagasi. Ülim Olend ei tohi seda kätte saada.
Judy, on see äraspidine psühholoogia? Mis toimub?
Ma ei tea.
Ta plaanib midagi tõeliselt halba.
- Mida see tähendab? - Mida?
Ma ei saa öelda, see on halb. Ta…
- Mida? - Mida ta teeb?
Minu suust te seda ei kuulnud, ma ei öelnud midagi.
- Mis sa ajad? - Portaal.
Ärge andke kaarti talle.
Kaduge siit.
Võtke kaart ja põgenege.
Ärge andke kaarti talle!
Millest see Jasper sonis?
Vabanda, emps.
Nad üritavad meid mõjutada, kindel see.
- Näis, et nad on millegi pärast pahased. - Nad kardavad mind.
Miks nad peaksid? Sa ju vaid jooksed.
Mitte alati.
Ehk on nende jalad jooksmisest valusad.
Ma ei jookse alati minema.
Ma ei tea, kuidas sellised kuulujutud levima on hakanud.
- Näe, sinu maja. - Ei. Sa oled mu maja näinud.
See asub tupiktänavas.
- Väljast ma seda ju näinud pole, ega? - See on täitsa teistsugune.
Ehk on su vanemad remonti teinud.
Tundub, et sees peetakse pidu.
See ei ole minu kodu!
Jajah, eksisin mõne kilomeetriga.
- Widgit? Tahtsin küsida… - Jah?
Ja mõne sajandiga.
- See on vist George'ide ajastu Inglismaa. - Vähemalt panin ma riigiga pihta.
George'ide ajastu Inglismaa? Tõesti?
Etendused kestavad tunde. Publik koguneb miilide kauguselt.
- Võrratu. Olen kodus. - Nälg näpistab.
- Jah, mul ka. - Ja minul.
Jah. Pidudel pakutakse süüa.
Jah.
Sellistes rõivais te sisse ei saa.
Casanova.
See on Casanova.
Señor Casanova.
Olgu. Otsige üles tagauks, varastame endale midagi selga.
Jessas. Teil on vist kole palav. Las ma…
- See on küpsetusvarda koer. - Ma ei taha seda veidrat koera süüa.
- Mina koera ei söö. - Ei, teda ei sööda.
Ta ajab küpsetusvarrast ringi, et toit ühtlaselt küpseks.
Kevin, praegu pole unejutu aeg.
Pekki küll.
Mine.
Ma smugeldan meid peole sisse. Alto?
On sul kõik hästi? Ära karda.
Tule, sõbrake. Sa oled vaba.
Kevin, keegi ei hakka seda veidrat koera sööma. Tule siia.
Jah.
Jah?
Minu inimesed.
Heldeke. Kas teie näete sama?
- 18. sajandit? - Parukaid?
- Alla surutud tundeid? - Ei ühtki minusugust?
Toitu. Mäletate, miks me siin oleme?
- Toit. - Tule taevas appi…
Mida sa teed, poiss?
Vabandust, ma poleks seda võtnud.
Sa ei plaaninudki ühte mu sändvitši nahka pista?
Kas kõik need on teie sändvitšid?
See on küll ananassipidu, aga ananass meelitab vaid rahva kohale.
Ja siin rabab neid
mu verivärske leiutis: saiaviilude vahele pistetud liha.
- Te olete siis Sandwichi krahv? - Oled must kuulnud.
Jah, see on minu leiutis. Saanud nime minu, Sandwichi krahvi järgi.
Lase hea maitsta, kuni ma asja selgitan.
Ma ratsutan.
Käed on tööd täis, sest ma pean hobuse ohje hoidma.
Rebane põgeneb. Halloo, ma näen teda!
Ptruu, Kaunitar.
Mul on kõht tühi. Mida ma nüüd teen? Pole vaja muretseda.
Tänu „sändvitšile“ saan ma samal ajal ratsutada ja süüa.
Nüüd istun ma kaardilauas.
Mul on isu bakaraa järele, aga toidu järele ka.
Miks mitte laua taha sööma minna?
Selliste kaartidega? Pean need lauale virutama
ja hüüdma: „Hurraa!“, kui ma lurjuselt raha ära võtan.
Tabasin märki, Valentine. Olen oma naise tagasi võitnud.
Õnneks pakkisin ma kaasa…
- Sändvitši. - Just nimelt. Küsimusi on?
No mõne inimese arvates leiutas sändvitši hoopis…
Kes?
- Teie. - Jah.
Mu ideaalne mugav eine avaldab inimestele tavaliselt rohkem muljet.
Nojah siis. Ma pean nüüd minema.
Toome kohe ananassi välja.
Kes see oli?
Sandwichi krahv. Ta väidab, et „leiutas“ kihilise võiku.
Jah. Ja mina leiutasin vee.
Jah.
Ta leiutas vee?
Näitlemise saladus on oskus väljendada ennast sõnadeta.
Võtame näiteks Shakespeare'i „Hampleti“. Seda saab mängida ka vaid kulmudega.
Vaat see… see on õige näitlemine.
Kohe demonstreerin.
„Olla või mitte olla?
See on küsimus.
Kas on üllam oma mõtetes
taluda kadasid ja nooli…
mida loobib teele saatus ülekohtune,
või relvad haarata…
ja hädamerele
vastu hakates vaev lõpetada?
Surra, uinuda… magada.
Ehk undki näha.
Jah, paras plinder see.“
Braavo!
Korraliku kulmu-Shakespeare'i tunnen ma kohe ära. Olete võrratu näitleja.
Ma ise arvan sama. Lõpuks öeldi see välja.
Peaksin ennast tutvustama. Olen Martha.
Olen Drury Lane'il asuva Theatre Royali direktor.
Räägime asjast: ma toon lavale uue näidendi.
Pakun teile rolli, millega keegi teine vääriliselt hakkama ei saaks.
Seda peate mängima teie.
- Mis roll see on? - Parim roll.
Kohtume homme hommikul proovis.
Aga seni, mu muusa…
- Jah? - Adjöö.
- Head ööd jah. - Nägemist.
Nägemist.
Tule eest.
Tere.
Veider. Tavaliselt see töötab.
- Sõna „tere“? - Jah. Aga teie olete endiselt teadvusel.
Kelleks see tüüp ennast peab?
- Ta on Casanova. - Ja mille poolest ta kuulus on?
Tuhandete naiste võrgutamise poolest.
Minestas.
- Mille poolest veel? - See on kõik.
Ja kuidas ta nende võrgutamiseks piisavalt kuulsaks sai?
Sadu naisi võrgutades.
Aga kuidas ta neid alguses võrgutas?
Ma ei oska vastata, Bittelig.
Ma olen maailma parim armuke.
Ja kas sa koostasid pingerea ise või tegi seda keegi teine?
Mind ei paelu naised, kes mind tahavad.
Aga teie… Te tekitate minus tundeid, mida ma varem tundnud ei ole.
Bittelig, tule, tahan sulle midagi näidata.
Aitäh, Widgit.
Vaadake. Teie ees on täiesti tavaline ülimalt erandlik kaart.
Praegu näete te seda…
Ja enam ei näe.
Widgit.
- Siin see on. - Sa pead seda mulle õpetama.
Kas see on naeratus? Kas sa naeratad, Kevin?
Olen märganud, et sa oled viimasel ajal kurvavõitu.
- Jah. - Miks?
Mu vanemad on surnud.
Ah jaa.
Noh, mu parimad inimesed töötavad selle kallal.
Tõesti? Su parimad?
- Jah, meie. - Jajah.
- Näe, võta ananassi. Ole hea. - Aitäh.
Kevin, kas ma olen sulle oma lemmiklusikat näidanud?
Kas sa ei tahaks, et neid oleks viis?
- Olemas. - Lahe!
- Ah sa mait. - Ma panen need pihta.
- Otsige lusikaid juurde. - Veel?
Varastamiseks.
- Tule. - Suuri.
- Suuri lusikaid? - Jah.
Aitäh.
Kõik näppavad lusikaid.
Lusikad. Neil on võti, millega ajas ja ruumis ringi rännata,
aga nad kasutavad seda lusikate näppamiseks.
Nugadest ja kahvlitest saaksin ma aru, need on teravad.
Need torgivad.
Lusikad võivad ka palju kurja teha.
Jah, kui sa neid pesed, langeb vesi vale nurga all ja pritsib kõik kohad täis.
Jah, minu arust võivad lusikad kurja teha küll.
Ma olen hirmu kehastus. Ärge parandage iial mu vigu.
Seda ma ei mõelnudki. Tahtsin…
Tähelepanu! Kuss-kuss.
Derek, palun.
Mina jälle siin.
Sandwichi krahv, sändvitši leiutaja.
On aeg ananassi vaadata. Ja ainult vaadata.
Minu järel.
Vabandust.
- Miks seda ananassipeoks kutsutakse? - Siin on ehtne ananass.
Vabandust, vale suund. Mu maja on suur.
Oo õudu!
See on jälk kuritöö.
Kas ananassi ei tohtinud süüa?
See on äärmiselt haruldane
ja hinnaline vili, mis on mõeldud vaid vaatamiseks.
Hinnaline küll, aga see on lihtsalt üks vintskevõitu ananass.
Lihtsalt üks ananass?
„Lihtsalt“ üks ananass?
Me kulutasime sellele kõik oma säästud.
See ananass oli laenatud.
Suren võlavanglas, kus mind teravate toigastega torgitakse
ning kutsutakse kaltsakaks ja kurgiõgijaks.
Tahan ühe asja üle küsida.
George'ide ajastul on ananassid siis väga kallid?
- Jah, va tola. - Paraku sõime me selle ära.
- Ilmselgelt. - Küllap saame selle asendada.
Sina ja asendada?
Sa oled kaetud kaltsude, jahu ja köögiviljadega.
Kas ma peaksin uskuma, et sa saad endale ananassi lubada?
Kuuldavasti oli Neil Grovesi troopikateemalisel sünnal viis ananassi.
Neil Groves, Neil Groves…
Nägid sa Neil Grovesi viit ananassi oma silmaga?
Ma polnud kutsutud.
Ei. Ja sind ei kutsutud ka siia.
Mõelda vaid - mina, Sandwichi krahv, peaksin kutsuma selle tainapeast lapse
oma võrratut leiutist, sändvitši, nautima.
Kui te selle üldse leiutasite.
Kuidas palun?
Mõne inimese arvates kopeerisite te Vahemeremaades nähtud pitat ja kanapeesid.
Käärige mu käised üles.
Aitäh.
Sa oled mu majapidamist kaks korda solvanud.
Mind valetajaks tembeldanud.
Ja kõige hullem: sa oled nahka pistnud mu ananassi.
Nüüd kutsun ma su duellile.
No kuulge, ta on ju laps. Kes seda näha tahaks?
Ta ei oska ju võidelda.
Väidate, et ma ei tohi oma solvajat duellile kutsuda?
See on solvang, nii et ma kutsun teid duellile.
Oodake nüüd. Ehk saab ta siiski hakkama.
Lurjus.
Kohtume homme pärastlõunal duelliplatsil, härra.
- Kas jookseme nüüd? - Jah.
Oo jaa. Pistke jooksu, argpüks.
Te ei kutsunud mind just argpüksiks.
Kutsusin küll.
Siis võtan ma teie väljakutse vastu ja kutsun teid omakorda duellile.
Väljakutsele ei saa väljakutset esitada.
- See on duellide duell. - Jah.
- Ma irvitaksin teie rumaluse üle. - No irvitage siis.
Duell, härra. Homme keskpäeval.
Penelope.
Sa ei tohi duellile minna.
Ma pean minema. See on auasi.
Väljamõeldud ideede, näiteks au ja arguse nimel ei tasu surra.
Mu vanemad on surnud ja kui sina ka sured, siis… Ma ei suudaks seda taluda.
Mida sa ise teeksid, kui sind duellile kutsutaks?
Räägiksin õpetajale või mõnele teisele täiskasvanule.
Ei no vahva. Räägin siis mõnele täiskasvanule.
- Widgit, ma lähen duellile. - Lahe.
Tead, Penelope, vägivald ei lahenda iial midagi.
Minu arust peaksime põgenema.
Põgenema? Mitte veel. Mul on etendus.
Homme pärast lõunat Theatre Royalis.
Siinne rahvas armastab teatrit.
Etendused algavad vara ja kestavad tunde. Ja tunde.
Te peate ka tulema.
Alto, sa kutsud meid hirmpikale etendusele ja ootad, et me kohale ilmuksime?
Õudselt armas. Lihtsalt fantastiline.
Ainsal korral, kui ma pisut tuge vajan… „Vabandust, me läheme duellile.“
Broneerin teile viis kohta ja ootan teid seal!
Ta armastab monolooge, mis?
Penelope, kedagi ei huvita, kui sa vedelaks lööd.
Me põgeneme ju alati. Arvasin, et see on meie leivanumber.
Kuulge, miks te kõik nii hirmsasti muretsete?
Pean ta lihtsalt maha laskma, enne kui tema minu tapab.
Ei!
Ah sa raisk, kui külm siin on!
Kevin!
Püha jumal, milline piin.
Fianna, millised on edusammud?
Käes nad mul veel pole, see-eest olen palju reisida saanud.
No siis on sul küll vedanud.
Aga sa oled bandiitidel kannul, eks ole?
Jah, enam-vähem. Või noh, ma tegin väikese kõrvalepõike, nii et…
Sinu asemel ma kõrvalepõikeid ei teeks.
Muidu läheb sinuga nii nagu Johniga.
Kas sa tahad seda?
Ilmselt mitte.
Johni saatust sa jagada ei tahaks.
Too mulle see kaart.
Judy.
See olen mina, Casanova.
- Panin just hobuse minestama. - Selge.
Sa oled särav, imeline ja õudselt huvitav.
Ja minu vastu ükskõikne, mis on äärmiselt veetlev.
Kuulge, palun. Ma üritan magada.
Pean oma reaktsioone lõdvestama. Etteasteks jõudu varuma.
Need kulmud vajavad taastumiseks und.
Aitäh juba ette. Olge lihtsalt vaiksemalt.
Judy, jookseme koos minema.
Ma pean põhku pugema. Magan päriselt põhu peal, nii et…
Gavin.
- Siin on mingi anomaalia. - Arvad, et nad on siin olnud?
Arvan jah. Arvan, et aja bandiidid on siin olnud ja kaart on nende käes.
Jah. Muidugi on see nende käes. Kuidas nad muidu siia jõudnud oleksid?
Nad jätavad portaalid lahti, asjad triivivad ajas ringi.
See on ohtlik. Äärmiselt ohtlik.
Portaalide lahtijätmine on kohutav mõte. Seda tean minagi.
Peame viivitamatult Ülimat Olendit teavitama.
Jah. Me võime seda teha.
Ta saatis meid siia, et teda teavitaksime ja tema bandiidid üles leida saaks.
Me peame ta käsku täitma.
Ja mina ütlen, et me võime teha, mida ta tahab.
Muidugi võime.
Mida muud me teha saame?
Sa peaksid kõigepealt teatud inimestega rääkima.
Milliste inimestega?
Minusuguste inimestega.
Inimestega, kes on väsinud käsku täitmast.
Aga kui me käsku ei täida, mida me siis teeme?
Küll sa näed.
Widgit, kui ma eile pikali heitsin,
nägin pilte taevast ja igasugu maagilisi asju tegevatest inimestest,
aga mu silmad olid kinni.
Sa nägid und.
Nägin neid asju, aga puudutada ei saanud.
Jah. See oli unenägu. Ülim Olend ei lasknud meil und näha.
Ohoh.
Aga kõik nii ilus ei olnud. Ma nägin halbu asju ka.
Jah, seda kutsutakse õudusunenäoks, Bittelig.
Kas seda Jasper silmas pidada võiski?
Et kui me kaardi Ülimale Olendile anname, võib mu õudusunenägu teoks saada?
Arvan, et ta pidas silmas midagi palju hullemat.
Tundus, et Jasper oli hirmunud.
Widgit, ma ei taha, et veel keegi sureks.
Mitte pärast Susanit.
Ei. Mina ei taha ka. Keegi ei sure, Bittelig.
Isegi mitte Penelope?
- Penelope! Tule. - Oh ei.
Mu muusa. Mu muusa.
Mul on sulle väga eriline roll. Kas sa oled valmis?
Ma olen selleks sündinud.
Või noh, ootamatult ilmunud.
Meiesugused tunnevadki nii, mis?
Loe, õpi pähe, tunneta läbi. Lähed tunni pärast lavale.
Olgu.
Tere kõigile! Kuss-kuss.
See olen mina, Sandwichi krahv, sändvitši leiutaja,
astun vastu oma solvajale.
Valige endale relv, härra.
Valige relv, härra.
Kas ma võin sõnad valida?
Loomulikult, härra. Aga Sandwichi krahv kasutab püstolit.
Aga kui ma lihtsalt jooksu pistaksin?
Muidugi võite te seda teha.
Aga viimane, kes seda üritas, sai vist kuuli selga, härra.
- Olgu. Selge. - Nii et äkki ikka püstol?
Härra on valinud püstoli.
Võrratu valik, härra.
Olen naine, ilmselt ei peakski ma…
Loomulikult, härra.
No nii, argpüks.
Asume asja kallale.
- Hästi. - Kas te reegleid teate?
Ähmaselt.
Astume kümme sammu, keerame ringi ja tulistame.
- Ongi kõik. Alustame. - Olgu.
Ja kas keerame ringi pärast kümmet sammu või…
Üks, kaks, kolm, neli, viis,
kuus, seitse, kaheksa, üheksa, kümme.
Mis… Kas te üritasite mind päriselt tulistada?
Nojah, sest see on ju duell.
Te oleksite mu tapnud?
Miks te taevasse tulistasite?
Duellidel ei lasta enam kedagi maha. Muidu oleks kogu peenem seltskond surnud.
Laseme meelega mööda.
No ma ei teadnud. Keegi ei öelnud.
Aitab juba sellest totrusest, härra. Te olete lurjus.
Olen teie tapmiskatsest niivõrd solvunud,
et kutsun teid uuele duellile.
No nii.
Palun võtke kohad sisse.
Viis minutit.
Küsin üle…
Üks, kaks, kolm, neli, viis, kuus, seitse, kaheksa, üheksa, kümme.
Lõpetage!
Vabandust, meil on üks asi pooleli.
Meil on ka.
Meil on pooleli üks vaidlus,
sest ma pidasin oma ambitsioone oma sõbra elust olulisemaks.
Ja selle eest palun ma vabandust.
Üritate välja selgitada, kellel on õigus. Aga vägivallal ei ole kunagi õigus.
Andestus ja kompromiss on palju keerulisemad valikud,
kuid kokkuvõttes tagavad need, et kaotame vähem kalleid inimesi.
Isegi kui keegi täna „võidab“, on kaotused palju suuremad.
Kaotame juhi. Või vähemalt kellegi, kes juhtida suudab.
Sändvitši leiutaja.
Üks hing lahkub,
eluküünal kustub, maised piinad lõpevad.
Kellegi sõber jätab selle maailmaga hüvasti.
- Jah. Õige. - Aitäh.
Oh sa, see oli…
Judy.
Teie pärast läks mul lugemine sassi, peame otsast alustama. No aitäh.
Mida?
Ole normaalne.
- Olgu. Ümberpöörd. Kas ma olen… - Üks, kaks…
Kolm, neli, viis, kuus, seitse, kaheksa, üheksa.
- Fianna. - Jookske. Nüüd jookseme.
Näete? Argpüksid, nad kõik, põgenevad…
Kuidas te julgete mu duelliväljakule tungida?
- Ma kutsun teid duellile. - Mida?
Duell… Kas au on maailmast kadunud? Sekundant.
Nüüd teeme kümme sammu, keerame…
Argpüksi tegu. Aga mis sest.
Kuul ei jõudnud mu südameni,
sest olin rinnataskusse peitnud…
sändvitši.
Ma ei usu, et see võiks kuuli peatada, härra.
Ah jaa. Tõsi ta on.
Ma eksisin.
- Kas sa teda rahustada ei suuda? - Pole iial suutnud.
Ta on nii hirmus!
Raputasime ta vist maha.
- Judy. See olen mina, Casanova. - Mida sa siin teed?
Ma ei saa sinuta elada.
Soovin, et sa näeksid ennast läbi minu silmade.
Mõistaksid, kui võluv sa oled.
- Palun jää minu juurde. - Ma pean minema.
Me põgeneme deemoni eest!
Me kõik põgeneme oma deemonite eest!
Ma ootan sind igavesti.
Sa oled mu üks ja ainus.
Kes teie olete? Nii kütkestav.
Enamik naisi ei paku mulle huvi, aga teie olete eriline.
Teie silmad. Need suisa hiilgavad.
Hakake tööle, lollakad kivid.
- Raputasime ta maha. - Mida? Tore.
- Kus see on? See peaks lähedal olema. - Widgit.
Alto, kuidas etendus läks?
Ma ei läinud lavale.
No sul on ka teisi etendusi olnud.
Ausalt öeldes ei ole ma kunagi näidelnud.
Korjasin üles bukleti, nägin „Hampletit“, mõtlesin:
„Kunagi mängin selles ka mina.“ Ja mängingi. Kunagi.
Selle pealkiri ei ole vist „Hamplet“.
Seal see on. See on avatud. Bandiidid, sisse!
Penelope, olen väga uhke, et sa minema jooksed.
Oma naha päästmine on mu suurim anne. Küllap on asi selles. Sisse!
See näeb kahtlane välja.
PÕHINEB OSALISELT TERRY GILLIAMI JA MICHAEL PALINI LOODUD TEGELASTEL
PÕHINEB FILMIL „TIME BANDITS“
Tõlkinud Triin Jürimaa