אלה זמנים קשים, חברים. זמנים קשים.
נכון.
מצטער, חבר׳ה. נאכל מקלות הערב.
זו באמת אחת התקופות השפלות בחיי.
אכן. הנקודה השפלה בחיינו.
לשבת ולאכול מקלות.
אבל יש לי קינוח.
- מה? - ענפים.
לא, ענפים הם לא קינוח.
הם קינוח אם אוכלים אותם אחרי שאוכלים מקלות.
ווידג׳יט, מתי נוכל להסתלק מכאן?
כמו שאת רואה המשקוף פעיל,
כלומר הרבה שערים אמורים להיפתח
ולאפשר לנו לעבור בקרוב.
שער אחד או שערים שונים יובילו אותנו
לזמן שלך או לבית שלך, או למקום קרוב.
אוקיי. אם ווידג׳יט צודק, נחזיר את קווין הביתה,
נציל את ההורים שלו ונגנוב את האוכל שלהם.
אתם יכולים פשוט לקבל את האוכל.
לא, אנחנו רוצים לגנוב אותו.
אוקיי.
ואז נהיה במנוסה.
- אנחנו תמיד במנוסה. - זה מה שאנחנו עושים.
אז תמשיכו לברוח מישות עליונה?
לנצח?
הערמנו עליו יותר מפעם אחת.
- פעמיים. - פעמיים.
ונמשיך להערים עליו.
הוא לעולם לא ימצא אותנו.
אני ישות עליונה.
השתחוו בפניי!
תפחדו מפניי!
- יש לי תוכנית! - לרוץ?
- שוב לרוץ?
אנחנו לא תמיד רצים, אבל כדאי שניסוג במהרה.
בגדתם בי.
החזירו את מה ששייך לי.
- ג׳ודי אנחנו נסוגים... - וכעת, תפחדו.
- לא, ג׳ודי! - תפחדי.
מה קורה?
- תפחדי ממני! - את תהפכי למלח, ג׳ודי!
- תתרחקי ממני. - חבר׳ה, לא נראה לי ש...
אני ישות עליונה.
תשתחוו בפניי.
אני ישות עליונה.
הוא ישות עליונה?
לא, הוא אחד מהעוזרים החנפנים שלו, קספר.
- ג׳ספר. - טוב.
אל תחזירו לו את המפה. אסור שישות עליונה יקבל את המפה.
ג׳ודי, זו פסיכולוגיה הפוכה?
מה קורה?
האמת שאני לא בטוחה.
הוא מתכנן משהו רע מאוד.
- מה זאת אומרת? - מה זאת אומרת?
אני לא יכול להגיד לכם. משהו רע. הוא...
- מה? - הוא מה?
אני לא אמרתי לכם. לא אמרתי לכם כלום.
- מה? - השער.
אל תיתנו לו להשיג את המפה.
תסתלקו מפה.
קחו את המפה ולכו.
אל תיתנו לו להשיג את המפה!
על מה ג׳ספר דיבר?
מצטער, אימא.
תכסיס כלשהו, אין לי ספק.
- היה נראה שמשהו הטריד אותו. - כן, הוא מפחד ממני.
למה שהוא יפחד ממך? את רק בורחת בריצה.
אני לא תמיד בורחת בריצה.
אולי כואבות לו הרגליים מכל הריצות.
אני לא תמיד בורחת בריצה.
אני לא מבינה למה יש לי מוניטין כזה.
- הנה הבית שלך. - לא. ראית את הבית שלי.
הוא ברחוב ללא מוצא.
אבל אני לא יודע איך הוא נראה מבחוץ, נכון?
הוא לא דומה לזה בכלל.
אולי ההורים שלך שיפצו.
נראה שיש איזו מסיבה בפנים.
זה לא הבית שלי.
כן. לא, טעיתי בכמה קילומטרים.
- ווידג׳יט? תהיתי... - כן?
ובכמה מאות.
נראה שאנחנו באנגליה הג׳ורג׳יאנית.
מה עם איזו טפיחה על השכם על כך שלפחות הגענו למדינה הנכונה?
אנגליה הג׳ורג׳יאנית? באמת?
מחזות שנמשכים שעות רבות.
אנשים שמגיעים מרחוק כדי לצפות בהם.
- מדהים. אני בבית. - אני רעב.
- כן, גם אני רעב. - כן, אני רעב.
כן. במקום שבו יש מסיבה, יש אוכל.
כן.
אתם לא יכולים לבוא לכאן בלבוש הזה.
קזנובה.
זה קזנובה.
אדון קזנובה.
אוקיי, תמצאו כניסה אחורית, ואנחנו נגנוב בגדים.
בחיי, נראה שממש חם לך... תני לי.
זה כלב שיפודים.
כן, אני לא רוצה לאכול את הכלב המוזר הזה.
- אני לא אוכל שיפוד כלב. - לא, לא אוכלים אותו.
הוא מסובב את גלגל האוגרים והאוכל נצלה בצורה שווה.
קווין, זה לא הזמן לישון.
לעזאזל.
קדימה, קדימה.
אני אדאג שניכנס למסיבה. אלטו?
אתה בסדר? זה בסדר.
בוא, חמוד. אתה חופשי.
קווין, אף אחד לא יאכל את הכלב המוזר.
בוא לפה.
כן.
כן?
האנשים שלי.
אלוהים. אתם רואים מה שאני רואה?
- המאה ה־18? - פאות?
- רגשות מודחקים? - אף אחד לא נראה כמוני?
אוכל. זוכרים למה אנחנו כאן?
- אוכל. - למען ה...
מה אתה עושה, ילד?
סליחה. לא התכוונתי.
לא התכוונת לאכול אחד מהסנדוויצ׳ים שלי?
כל הסנדוויצ׳ים האלה שלך?
אני יודע שזו מסיבת אננס,
אבל זה סתם משהו שנועד לפתות אנשים להגיע.
כשהם יגיעו, הם יידהמו
מההמצאה החדשה שלי, בשר בין פרוסות לחם.
- אז אתה הרוזן מסנדוויץ׳? - שמעת עליי.
כן, ההמצאה שלי, שנקראת על שם הממציא, אני, הרוזן מסנדוויץ׳.
תתכבד בזמן שאספר לך עליה.
אני רוכב.
ידיי תפוסות כי אני רוכב על סוס עם מושכות.
השועל בורח. ראיתי שועל!
וואה, ביוטי.
הבטן שלי מקרקרת. מה אעשה?
אל חשש.
הודות ל״סנדוויץ׳״, אני יכול לרכוב וגם לאכול.
עכשיו אני עומד ליד שולחן הקלפים.
אני משתוקק למשחק שמי דה פר, אבל אני משתוקק גם למזון.
למה לא לאכול ליד השולחן?
ביד הזו אני צריך להטיח את הקלפים על השולחן
ולצעוק ״הידד!״ כשאני לוקח את הכסף של האומלל.
מכה חזקה, ולנטיין.
זכיתי מחדש באשתי.
למרבה המזל, ארזתי...
- סנדוויץ׳. - בדיוק. שאלות?
יש מי שאומר שאת הסנדוויץ׳ המציא...
מי?
- אתה. - כן.
לרוב אנשים מתרשמים יותר מהעובדה שהמצאתי את הארוחה הנוחה המושלמת.
בכל מקרה, אני חייב ללכת.
כמעט הגיע זמן האננס.
מי זה היה?
הרוזן מסנדוויץ׳. הוא טוען שהוא ״המציא״ את הסנדוויץ׳.
כן, אני המצאתי את המים.
כן.
באמת?
הסוד במשחק הוא היכולת להביע את עצמך ללא מילים.
למשל ה״המ־פלט״ של המשורר הלאומי.
אפשר להביע את ״המ־פלט״ באמצעות הגבות בלבד.
זה משחק אמיתי.
אדגים.
״להיות או לא להיות,
זו השאלה.
מה נעלה יותר,
לשאת באורך רוח חיצי...
גורל אכזר,
או אם חמוש...
לצאת מול ים הייסורים.
וכך לשים קץ גם לייסוריך?
למות, לישון... לישון.
אולי לחלום.
הא, זו המכשלה.״
בראבו!
אני יודעת לזהות המחזה טובה של שייקספיר בעזרת הגבות.
אתה שחקן מוכשר.
כך גם אני חושב. מישהי סוף סוף אומרת זאת.
אציג את עצמי. אני מרתה.
האמרגנית של תיאטרון דרורי ליין.
בוא נגיע לעיקר, אני מעלה מחזה.
אני מציעה לך תפקיד במחזה. אף אחד אחר לא יבצע אותו כמוך.
אתה חייב לבצע אותו.
- מה התפקיד? - התפקיד הטוב ביותר.
נתראה בחזרה מחר בבוקר.
ועד אז, מוזה שלי...
- כן? - היה שלום.
- תבורכי. - להתראות.
להתראות.
תנו לי לעבור.
שלום.
מוזר. לרוב זה עובד.
- לומר ״שלום״? - כן.
אך את עדיין בהכרה.
מי הוא חושב שהוא?
קזנובה.
ובזכות מה הוא נודע?
פיתוי אלפי נשים.
התעלפה.
- מה עוד? - זהו.
ואיך הוא נעשה מפורסם מספיק כדי לפתות אותן?
הוא פיתה מאות נשים.
איך הן התפתו מלכתחילה?
אני לא יודע מה לומר, ביטליג.
אני המאהב המפורסם בעולם.
זה משהו שהפצת בעצמך
או שמישהו אחר הפיץ?
אני לא נמשך לנשים שחושקות בי.
אבל את, את גורמת לי להרגיש משהו שמעולם לא הרגשתי.
ביטליג, בוא. אני רוצה להראות לך משהו.
תודה, ווידג׳יט.
הביטו, מפה רגילה ויוצאת מן הכלל.
עכשיו אתם רואים אותה...
ועכשיו לא.
ווידג׳יט.
- הנה היא. - את חייבת ללמד אותי איך עושים את זה.
זה היה חיוך? אתה מחייך, קווין?
שמתי לב שאתה מעט עצוב לאחרונה.
- כן. - למה?
ההורים שלי מתו.
כן.
האנשים הכי טובים שלי עובדים על זה.
באמת? האנשים הכי טובים שלך?
- כן, אנחנו. - כן, כן.
- תאכל מעט אננס. בבקשה. - תודה.
קווין, הראיתי לך את הכפית האהובה עליי?
לא היית רוצה שיהיו חמש כפיות?
- מוכן? - מגניב.
- בחיי. - אני גונבת אותן.
- תמצא כפיות נוספות. - למצוא עוד?
ותגנוב אותן.
- קדימה. - תגנוב כפיות גדולות.
- כפיות גדולות? - כן.
תודה.
כולם לגנוב כפיות.
כפיות. יש להם את המפתח למסע במרחב ובזמן,
והם משתמשים בו כדי לגנוב כפיות.
אילו אלה היו סכינים ומזלגות, הייתי מבין. הם חדים.
הם מחודדים.
כן, אני יודע. אני חושב שכפיות יכולות להיות מרושעות.
כן, למשל כששוטפים אותן,
אם המים פוגעים בזווית מסוימת הם משפריצים לכל עבר.
כן, אני... אני חושב שכפיות יכולות להיות מרושעות.
אני הפחד בהתגלמותו. לעולם אל תתקן אותי.
לא תיקנתי אותך.
כולם להיות בשקט.
דרק, בבקשה.
שוב אני.
הרוזן מסנדוויץ׳, ממציא הסנדוויץ׳.
הגיע הזמן להסתכל... רק להסתכל על האננס.
בואו אחריי.
סליחה.
- מאין הכינוי ״מסיבת אננס״? - כי יש פה אננס אמיתי.
מצטער, זו לא הדרך הנכונה. הבית הגדול שלי.
האימה.
פשע נתעב.
לא היינו אמורים לאכול את האננס?
זהו פרי נדיר מאוד
ויקר ערך למטרות תצוגה בלבד.
אני יודע שהמחיר שלו גבוה, אבל זה רק אננס מעט קשה.
רק אננס?
כל החסכונות שלנו הושקעו בו.
שכרנו את האננס.
אני אמות בכלא, אידקר במקלות חדים
וכולם יגידו שאני ידוע לשמצה ובולס־מלפפונים.
אני רק רוצה להבין.
אננס הוא פרי יקר מאוד בתקופה הג׳ורג׳יאנית?
- כן, טיפשה. - ואנחנו אכלנו אותו.
- בהחלט. - אני בטוח שנמצא לו תחליף.
אתה? תמצא לו תחליף?
אתה לבוש בסחבות ומכוסה בקמח ובירקות.
ואני אמור להאמין שאתה יכול להרשות לעצמך אננס?
ככל הנראה לניל גרובס יש חמישה אננסים
במסיבת יום ההולדת הטרופית שלו.
ניל גרובס, ניל גרובס...
אתה ראית את חמשת האננסים האלה של ניל גרובס?
לא הוזמנתי.
לא. גם לכאן לא הוזמנת.
ולחשוב שאני, הרוזן מסנדוויץ׳, הזמנתי את הילד המבולבל הזה
ליהנות מההמצאה המדהימה שלי, הסנדוויץ׳.
אם זו אכן ההמצאה שלך.
סליחה?
יש מי שיגיד שהעתקת את הרעיון
אחרי שראית פיתה ומתאבנים במדינות ים תיכוניות.
שמישהו יפשיל את השרוולים שלי.
תודה.
העלבת אותי פעמיים בביתי.
כינית אותי שקרן.
וגרוע מכך, אכלת את האננס שלי.
אני מזמין אותך לדו־קרב.
בחייך, הוא ילד. אף אחד לא ירצה לראות את זה.
הוא יהיה גרוע.
אתה אומר לי שאני לא יכול להזמין לדו־קרב מישהו שהעליב אותי?
העלבת אותי, לכן אני מזמין אותך לדו־קרב.
רק רגע. אולי הוא יכול להשתתף בדו־קרב.
נוכל.
נתראה בזירה מחר אחרי הצהריים, אדוני.
- נברח עכשיו, פנלופה? - כן.
כן. תברח, פחדן.
לא כינית אותי כך עכשיו.
דווקא כן.
אז אני מקבלת את ההזמנה שלך, ואני מזמינה אותך לדו־קרב.
כבר הזמנתי אותך לדו־קרב. אי אפשר להזמין בחזרה.
- הם בדו־קרב על דו־קרב. - כן.
- אצחק בבוז על הבורות שלך. - תצחק.
דו־קרב, אדוני. מחר בצהריים.
פנלופה...
את לא יכולה להילחם בדו־קרב הזה.
לא, אני חייבת להילחם בדו־קרב הזה. זה עניין של כבוד.
אני לא חושב שדברים מומצאים כמו כבוד או פחדנות הם דברים ששווה למות בשבילם.
ואם תמותי, אחרי שההורים שלי מתו,
זה כבר מוגזם.
אבל לו היו מזמינים אותך לדו־קרב, מה היית עושה?
הייתי אומר למורה או למבוגר אחר.
אוקיי, מעולה. כן, אני אספר למבוגר אחר.
- היי, ווידג׳יט. אני אילחם בדו־קרב. - מגניב.
פנלופה, אלימות היא אף פעם לא הפתרון.
אני חושבת שאנחנו צריכים לעזוב.
לעזוב? אנחנו עדיין לא יכולים לעזוב. אני מופיע.
בתיאטרון רויאל מחר אחרי הצהריים.
האנשים פה אוהבים מאוד את התיאטרון.
ההצגות מתחילות בשעה מוקדמת ונמשכות שעות רבות.
כולכם חייבים לבוא.
אלטו, אתה מזמין אותנו למחזה ארוך מאוד,
ואתה באמת מצפה שנבוא?
נחמד. פנטסטי.
בפעם היחידה שבה אני זקוק למעט תמיכה, ״מצטערים, יש לנו דו־קרב.״
אני אשמור לכם חמישה מקומות, ואני מצפה שכולכם תהיו שם!
הוא אוהב לנאום, אה?
פנלופה, לאף אחד לא אכפת אם תשתפני.
חשבתי אנחנו תמיד בורחים. חשבתי שזה הקטע שלנו.
תקשיבו, אני לא יודעת למה כולכם מודאגים כל כך, אוקיי?
אני רק צריכה לירות בו לפני שהוא יורה בי.
בום! לא!
לכל הרוחות, קפוא כאן.
קווין!
אלוהים. כמה סבל.
פיאנה, יש התקדמות כלשהי?
עדיין לא תפסתי אותם, אבל בצד החיובי,
ביקרתי בהרבה מקומות חדשים.
איזה כיף לך.
אבל את קרובה לבנדיטים או לא?
כן, פחות או יותר. עשיתי עיקוף קטן, אז...
אני לא רוצה שיהיו עיקופים נוספים,
אלא אם כן את רוצה לקבל מה שג׳ון קיבל.
רוצה מעט ממה שג׳ון קיבל?
לא, נראה שלא.
את בוודאי לא רוצה מה שג׳ון קיבל.
תביאי לי את המפה.
ג׳ודי.
זה אני, קזנובה.
- גרמתי לסוס להתעלף. - אוקיי.
את קורנת ונפלאה ומעניינת כל כך.
את אדישה כלפיי, וזה מושך מאוד.
חבר׳ה, בבקשה. תקשיבו, אני מנסה לישון.
אני צריך לתת לתגובות שלי מנוחה, טוב?
להטעין את יכולות המשחק שלי.
הגבות האלה, הן זקוקות לשנת היופי שלהן, אוקיי?
תודה מראש. תהיו בשקט, שניכם.
ג׳ודי, בואי נברח יחד.
אני חייבת לשכב לישון. ואני כבר שוכבת, אז...
הו, גווין.
- יש כאן אנומליה. - את חושבת שהם היו כאן, גברתי?
כן. אני חושבת שבנדיטי הזמן היו פה ושהמפה בידיהם.
כן... מובן שהמפה בידיהם.
אילו המפה לא הייתם בידיהם, איך הם היו פה?
הם משאירים שערים פתוחים. דברים נעים בזמן.
מסוכן. מסוכן מאוד.
להשאיר שערים פתוחים זה רעיון נורא. אפילו אני יודע את זה.
אנחנו צריכים לדווח לישות עליונה מייד.
כן. כן, אפשר לעשות את זה.
הוא שלח אותנו
במיוחד כדי לדווח על ממצאינו כדי שהוא יוכל לאתר את הבנדיטים.
אנחנו חייבים למלא את הוראותיו.
ואני אומר שאנחנו יכולים לעשות כרצונו.
מובן שאנחנו יכולים.
אחרת מה נעשה?
יש כמה אנשים שכדאי שתדברי איתם קודם.
אילו אנשים?
אנשים כמוני.
אנשים שנמאס להם לעשות בדיוק מה שאומרים להם לעשות.
אבל אם לא נעשה מה שאומרים לנו לעשות, מה נעשה?
את תראי.
ווידג׳יט, אתמול בלילה, אחרי שנשכבתי,
ראיתי תמונות של שמיים ושל אנשים שעושים דברים קסומים,
אבל העיניים של היו עצומות.
חלמת.
יכולתי לראות אותם לא לגעת בהם.
כן. כמו שאמרתי, חלמת.
ישות עליונה לא איפשר לנו לחלום.
וואו.
אבל אתה יודע, לא הכול היה טוב. ראיתי גם דברים רעים.
כן. זה נקרא סיוט, ביטליג.
אתה חושב שלזה ג׳ספר התכוון?
שהסיוט שלי הוא מה שיקרה אם ניתן לישות עליונה את המפה?
אני חושב שהוא התכוון למשהו גרוע יותר בהרבה מסיוט,
אבל ג׳ספר באמת נשמע מפוחד.
ווידג׳יט, אני לא רוצה שעוד אנשים ימותו.
לא אחרי סוזן.
לא, לא, גם אני לא. אף אחד לא ימות, ביטליג.
אבל מה עם פנלופה?
- פנלופה! קדימה. - אוי, לא.
המוזה שלי.
יש לי תפקיד מיוחד מאוד בשבילך. תעמוד בזה?
נולדתי לזה.
לא באמת, הושרצתי.
זו התחושה מבחינתנו, נכון?
תקרא את זה, תשנן את זה, תחיה את זה. אתה מופיע בעוד שעה.
אוקיי.
שוב שלום לכולם. הס.
אני, הרוזן מסנדוויץ׳, ממציא הסנדוויץ׳,
נמצא כאן כדי לעמוד מול האדם שהעליב אותי.
בחר בכלי נשק, אדוני.
אפשר לבחור במילים?
בהחלט, אדוני, אבל הרוזן מסנדוויץ׳ יבחר באקדח.
ואם פשוט אברח?
בטח, בריחה היא אפשרות.
אני חושב שהאדם האחרון שניסה לברוח נורה בגב, אדוני.
- אוקיי, טוב. - אז אולי אקדח?
האדון בחר באקדח.
בחירה מצוינת, אדוני.
אתה יודע, אני אישה, אז אולי אל...
כמובן, אדוני.
קדימה, פחדן.
נתחיל.
- אוקיי. - אתה מכיר את חוקי הדו־קרב?
בערך.
צועדים עשרה צעדים, מסתובבים ויורים.
- זהו. נתחיל. - אוקיי.
אחרי עשרה צעדים או ב...
אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש,
שש, שבע, שמונה, תשע, עשר.
באמת ניסית לירות בי?
כן, כי זה דו־קרב.
התכוונת לרצוח אותי?
למה ירית לשמיים?
כבר לא יורים כדי להרוג בדו־קרב.
אילו היינו נוהגים כך, לא היה נשאר אף אחד בחברה הגבוהה.
מכוונים לפספס את המטרה.
אוקיי. לא ידעתי. לא אמרו לי.
מספיק עם השטויות, אדוני. אתה נוכל.
נעלבתי כל כך שניסית לירות בי
ואני מזמין אותך לדו־קרב נוסף.
טוב.
למקומות, בבקשה.
חמש דקות.
רק שאבין...
אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש, שבע, שמונה, תשע, עשר.
תעצרו!
סלח לי, אנחנו באמצע משהו.
גם אנחנו באמצע משהו.
אנחנו באמצע ויכוח,
שכן ייתכן שנתתי עדיפות לשאיפותיי על פני חייה של חברתי.
וצר לי על כך.
אתם מנסים לקבוע מי צודק, אבל אלימות אף פעם אינה צודקת.
מחילה ופשרה הן בחירות קשות יותר,
אבל בסופו של דבר הן אלה שמובילות לכך שפחות אנשים ייאבדו את יקיריהם.
אם מישהו כאן היום ״ינצח״ ההפסד יהיה קשה מנשוא.
מנהיגה, או לפחות מישהי בעלת כושר מנהיגות.
ממציא הסנדוויץ׳.
נשמה תיעלם,
להבה תיכבה, מישהו ימות,
חבר של מישהו לא יתקיים יותר בעולם.
- כן. כן. - תודה.
וואו, זה...
ג׳ודי.
עכשיו גרמת לי לשכוח איפה היינו.
נצטרך להתחיל לספור שוב. תודה רבה.
מה?
בחייך.
- אוקיי. תסתובב. אני ב... - אחת, שתיים...
שלוש, ארבע, חמש, שש, שבע, שמונה, תשע.
- פיאנה - רוצו. עכשיו רצים.
רואים? פחדנים, כולם, בורחים מ...
איך את מעזה להיכנס לרחבת הדו־קרב שלי?
- אני מזמין אותך לדו־קרב? - מה?
דו־קרב... לא נותר כבוד בעולם? שני.
תצעדי עשרה צעדים, תסתובבי...
מעשה פחדני, אבל לא נורא.
הקליע לא הגיע ללב שלי,
כי בכיס החולצה שלי הסתרתי...
סנדוויץ׳.
אני לא חושב שזה עצר את הקליע, אדוני.
נכון, אתה צודק.
טעות שלי.
אתה יכול להרגיע אותה?
זו תמיד הייתה הבעיה.
היא מפחידה כל כך.
אני חושבת שנפטרנו ממנה.
- ג׳ודי, זה אני, קזנובה. - מה אתה עושה פה?
אני לא יכול לחיות בלעדייך.
הלוואי שתראי את עצמך באופן שבו אני רואה אותך.
אני רק רוצה שתדעי כמה את נהדרת.
- בבקשה, תישארי פה איתי. - אני חייבת לזוז.
אנחנו בורחים משדה!
לא כולנו בורחים מהשדים שלנו?
אחכה לך לנצח.
את האחת והיחידה בשבילי.
מי את? ממש שובת לב.
אני לא מתעניין ברוב הנשים, אבל את, את משהו מיוחד.
העיניים שלך, הן זוהרות.
קדימה, אבנים מטופשות.
- נפטרנו ממנה. - מה? יופי.
- איפה זה? זה אמור להיות קרוב. - ווידג׳יט.
אז אלטו, איך היה המחזה?
לא השתתפתי.
לפחות השתתפת במחזות אחרים.
האמת היא שמעולם לא השתתפתי במחזה.
פשוט הרמתי פמפלט, ראיתי שכתוב עליו ״המ־פלט״, וחשבתי,
״אני אעשה את זה יום אחד.״ ובאמת אעשה את זה. יום אחד.
אני לא חושב שזה נקרא ״המ־פלט״.
הנה הוא. הוא פתוח. בנדיטים, תיכנסו.
פנלופה, אני גאה בך שברחת.
הישרדות היא הדבר שאני הכי טובה בו. זה כנראה מה שזה היה.
זה לא נראה טוב!
- מבוסס בחלקו על דמויות שיצרו -
- טרי גיליאם ומייקל פאלין -
- מבוסס על הסרט Time Bandits -
תרגום: גלעד וייס