Alkani laikai, draugai mano. Alkani laikai.
Tikra tiesa.
Atleiskit, bičiuliai. Šįvakar valgom pagaliukus.
Taip žemai gyvenime dar nesu kritęs.
Išties. Išties žemas lygis.
Sėdim ratu, griaužiam pagaliukus.
Bet po to laukia skanėstas.
- Koks? - Šakelės.
Ne, šakelės nėra skanėstas.
Bus. Po pagaliukų.
Vidžitai, kada galėsim dingt iš čia?
Kaip matot, sąrama jau veikia,
vadinasi, daug portalų atsidarys,
ir netrukus galėsim maut iš čia.
Vienas ar keli portalai galės nuvesti mus
į tavo laikus arba kur nors panašiai.
Gerai. Jei Vidžitas teisus, tada palydėsim Keviną namo
pas jo tėvus ir pavogsim jų maistą.
Bet jūs negalite tiesiog imti maisto.
Ne, mes jį pavogsime.
Tiek to.
O tada bėgsim.
- Visad bėgam. - Kitaip negalim.
Vadinasi, jūs taip ir bėgiosite nuo Aukščiausiosios Būtybės?
Amžinai?
Mes pergudravome jį ne vieną kartą.
- Dukart. - Dukart.
Pergudrausim ir toliau.
Jis mūsų niekad nepavys.
Aš esu Aukščiausioji Būtybė.
Gūžkitės mano akivaizdoje!
Bijokite manęs!
- Turiu planą! - Bėgt?
- Dar daugiau bėgt?
Mes ne visada bėgam, bet turim greit trauktis.
Jūs išdavėte mane.
Grąžinkit tai, kas priklauso man.
- Džude, mes traukiamės… - O dabar bijokite.
- Ne, Džude! - Bijokite.
Kas čia vyksta?
- Bijokite manęs! - Pavirsi druska, Džude!
- Nesiartink. - Aš nemanau, kad čia…
Aš esu Aukščiausioji Būtybė.
Gūžkitės mano akivaizdoje.
Aš esu Aukščiausioji Būtybė.
Ar tai Aukščiausioji Būtybė?
Ne, čia vienas jo pakalikas Kasperas.
- Džasperas. - Taip… Gerai.
Negrąžinkit jam žemėlapio. Aukščiausiajai Būtybei negalima turėt to žemėlapio.
Džude, čia atvirkštinė psichologija?
Kas čia vyksta?
Nežinau, jei atvirai.
Jis ketina padaryt kai ką labai labai blogo.
- Ką tai reiškia? - Ką tai reiškia?
Negaliu sakyti. Tai blogai.
- Ką? - Jis ką?
Tai išsprūdo ne iš mano burnos. Aš jums nieko nesakiau.
- Ką? - Portalas.
Neatiduokite jam žemėlapio.
Dinkit iš čia.
Pasiimkit žemėlapį ir dinkit.
Neatiduokit jam žemėlapio!
Ką tas Džasperas paistė?
Atleisk, mama.
Kniso mums protus, neabejoju.
- Jis, regis, buvo kone pamišęs. - Taip, jie bijo manęs.
Kodėl jie turėtų bijoti tavęs? Tu tik bėgi.
Aš ne visada bėgu.
Gal jiems kojas skauda nuo to bėgimo.
Aš ne visada bėgu.
Nesuprantu, kodėl man prilipo šis įvaizdis.
- Štai tavo namas. - Ne. Patys matėt mano namą.
Jis aklagatvy.
Aš juk nežinau, kokia namo išorė.
Visai nepanaši į tai.
Gal tėvai padarė remontą.
Čia, regis, vyksta vakarėlis.
Šis namas – ne mano.
Taip. Ne, aš keliais kilometrais suklydau.
- Vidžitai? Man įdomu… - Taip?
Ir keliais šimtmečiais.
Mes, regis, Jurgių epochos Anglijoje.
Šaunuolis, kad nors šalį pataikei.
Jurgių epochos Anglija? Tikrai?
Pjesės tęsiasi ilgas valandas.
Žmonės į jas suplaukia iš toli.
- Nuostabu. Aš namie. - Aš alkanas.
- Taip, aš irgi išalkęs. - Taip, norisi valgyt.
Kur vakarėlis, ten ir maistas.
Taip.
Jūs negalite čia eiti taip apsirengę.
Kazanova.
Señor Kazanova.
Gerai, jūs suraskit šoninį įėjimą, ir mes pavogsime, kuo apsivilkti.
Vajė. Jums, regis, karšta… Gal aš paimsiu.
Ten iešmą sukantis šuo.
Aš nevalgysiu to keisto šuns.
- Nevalgysiu sukančio šuns. - Ne, jis nėra valgomas.
Jis eina ratu sukdamas iešmą, kad ant jo esantis maistas iškeptų lygiai.
Kevinai, dabar ne metas miegoti.
Po galais.
Lipk. Greičiau.
Aš pasirūpinsiu, kad pakliūtume į vakarėlį. Altai?
Kaip tu? Viskas gerai.
Eikš, šuneli. Būk laisvas.
Kevinai, niekas nevalgys to keisto šuns.
Eikš čia.
Taip.
Taip?
Mano žmonės.
Vajė. Ar matote tai, ką ir aš?
- 18-ą amžių? - Perukus?
- Užspaustus jausmus? - Kad nėr tokių kaip aš?
Maistą. Pamenate, ko čia atėjom?
- Maistas. - Dėl visų…
Ką darai, berniuk?
Atleiskit. Aš nenorėjau.
Nenorėjai valgyt mano sumuštinio?
Visi šie sumuštiniai yra jūsų?
Žinau, kad vakarėlio tema – ananasas,
bet tai tik žmonėms privilioti.
O atėję jie susižavės
mano išradimu – mėsa tarp duonos riekelių.
- Tai jūs grafas Sendvičas? - Žinai apie mane.
Taip, mano išradimas pavadintas mano vardu.
Vaišinkis, o aš papasakosiu visą istoriją.
Joju sau.
Rankos užimtos, nes laikau vadeles.
Išbėga lapė. Žiū – lapė!
Stok, Groži.
Mano pilvas tuščias. Ką daryti?
Būk ramus.
Aš turiu „sendvičą“, tad galiu valgyt jodamas.
Arba sėdžiu prie kortų stalo.
Trokštu laimėti, bet labai išalkau.
Kodėl man neužkandus neatsitraukiant?
Šia ranka galiu trenkt per stalą
ir sušukt „Valio!“ susišluodamas to niekšo pinigus.
Įtikinamas smūgis, Valentinai.
Atsilošiau savo žmoną.
Laimei, turiu įsidėjęs…
- Sumuštinį. - Būtent. Turi klausimų?
Kai kas sako, kad sumuštinį iš tiesų išrado…
Kas?
- Jūs. - Taip.
Paprastai žmones labiau nustebina mano tobulo užkandžio išradimas.
Bet man metas.
Tuoj išmuš ananaso valanda.
Kas čia buvo?
Grafas Sendvičas. Jis teigia, kad „išrado“ sumuštinį.
O aš išradau vandenį.
Taip.
Rimtai?
Aktorystės paslaptis – išreikšti save be žodžių.
Pavyzdžiui, žymiojo dainiaus „Ham-fletas“.
„Ham-fletą“ galima suvaidinti tik antakiais.
Tai tikroji aktorystė.
Rodau.
„Būti ar nebūti –
štai mįslė.
Kas bus kilniau:
ar nusilenkt strėlėms…
ir dūžiams atšiauraus likimo,
ar su ginklu…
prieš negandų marias.
Į kovą stot ar jais nusikratyti?
Numirt, užmigt… užmigt.
Gal net sapnus regėt?
Štai kur galvosūkis.“
Bravo!
Atpažįstu gerus Šekspyro antakius.
Jūs puikus aktorius.
Aš irgi taip manau. Pagaliau kai kas tai pripažino.
Prisistatysiu. Aš vardu Marta.
Esu Karališkojo Druri Lein teatro impresarijė.
Kalbėsiu iš esmės. Statau spektaklį.
Jame yra vaidmuo jums. Niekas kitas su juo nesusidoros.
Tik jūs.
- Koks vaidmuo? - Geriausias.
Lauksiu jūsų repeticijoje ryt iš ryto.
O dabar, mano mūza…
- Taip? - Adieu.
- Būkit palaiminta. - Viso gero.
Viso gero.
Iš kelio.
Labas.
Keista. Paprastai tai suveikia.
- Pasisveikinimas? - Taip.
Ir jūs dar nepraradot sąmonės.
Kas jis manosi esąs?
Kazanova.
Kuo jis įžymus?
Jis suviliojo tūkstančius moterų.
Nualpo.
- Kuo dar? - Tik tuo.
O kaip jis išgarsėjo, kad galėtų viliot?
Suviliodamas šimtus moterų.
Bet kaip jis jas pradžioj suviliodavo?
Nežinau, ką pasakyt, Biteligai.
Aš esu geriausias pasaulio meilužis.
Ar jūs pats taip nusprendėte
ar kiti jus taip pavadino?
Manęs nevilioja moterys, kurios manęs trokšta.
Bet su jumis jaučiuosi taip, kaip niekad nesu jautęsis.
Biteligai, eikš. Noriu tau kai ką parodyti.
Ačiū, Vidžitai.
Žiūrėk, įprastas nepaprastas žemėlapis.
Matai jį…
Ir nematai.
Vidžitai.
- Štai jis. - Išmokykite mane šito triuko.
Ar tai šypsena? Ar tu šypsaisi, Kevinai?
Pastebėjau, kad pastaruoju metu tu lyg ir nuliūdęs.
- Taip. - O ko?
Mano tėvai negyvi.
Taip.
Mano geriausi žmonės su tuo dirba.
Tikrai? Tavo geriausi žmonės?
- Taip, mes. - Taip.
- Štai, suvalgyk ananaso. Imk. - Ačiū.
Kevinai, ar rodžiau tau mėgstamiausią savo šaukštelį?
Nenorėtum, kad jų būtų penki?
- Pasiruošęs? - Kietai.
- Po galais. - Pavogsiu juos.
- Surask dar šaukštelių. - Dar?
Kad pavogčiau.
- Nagi. - Vok didelius.
- Didelius šaukštus? - Taip.
Ačiū.
Visi, vokite šaukštus.
Šaukštus. Jie turi kelionių po erdvėlaikį raktą
ir naudoja jį šaukštams vogti.
Suprasčiau, jei peilius ir šakutes. Jie pjauna.
Jie aštrūs.
Taip, žinau. Manau, kad šaukštai gali būt baisūs.
Taip, pavyzdžiui, kai juos plauni,
jei tik pili srovę ne tuo kampu, viskas aplink apsitaško.
Manau, kad šaukštai gali būt baisūs.
Aš esu blogio įsikūnijimas. Niekada manęs netaisyk.
Aš netaisiau jūsų. Aš…
Visų prašyčiau tylos, ša.
Derekai, prašyčiau.
Čia vėl aš.
Grafas Sendvičas, sumuštinio išradėjas.
Atėjo metas pažiūrėti… tik pažiūrėti į ananasą.
Eikite paskui mane.
Atleiskite.
- Kuo čia dėtas ananasas? - Jie turi tikrą ananasą.
Atleiskit, ne ten nuėjom. Mano namas didelis.
Siaubas.
Bjaurus nusikaltimas.
Negalima buvo valgyt ananaso?
Tai itin retas
ir labai brangus vaisius, skirtas tik apžiūrai.
Žinau, kad jie brangūs, bet tai viso labo tik kietokas ananasas.
Tik ananasas?
Mes atidavėm visas gyvenimo santaupas.
Mes išsinuomojom tą ananasą.
Aš supūsiu skolininkų kalėjime užbadytas pagaliais
ir visų apšauktas vištagalviu.
Noriu, kad viskas būtų aišku.
Vadinasi, Jurgių laikais ananasai labai brangūs?
- Taip, avigalviai. - Tik kad mes jį suvalgėm.
- Tikrai taip. - Neabejoju, galim gaut kitą.
Jūs, gaut kitą?
Jūs vilkit skudurus, išsitepę miltais ir apsikarstę daržovėmis.
Norit, kad patikėčiau, jog galit įsigyti ananasą?
Galimas daiktas, kad Neilas Grovsas savo vakarėlio
tropikų tema metu turėjo penkis ananasus.
Neilas Grovsas, Neilas Grovsas…
Ar pats matei penkis ananasus pas Neilą Grovsą?
Manęs ten nekvietė.
Ne. Tavęs ir čia niekas nekvietė.
Aš, grafas Sendvičas, niekad nekviesčiau tokio bukagalvio vaiko
ragauti savo nepaprasto išradimo – sumuštinio.
Jei tai – jūsų išradimas.
Nesupratau?
Kai kas pasakytų, jog nusižiūrėjote
Viduržemio regiono pitos duonelių ir canapé idėją.
Kas nors atraitokite man rankoves.
Ačiū.
Du kartus įžeidei mane mano namuose.
Pavadinai melagiu.
Ir, dar blogiau, suvalgei mano ananasą.
Todėl kviečiu tave į dvikovą.
Liaukitės, juk jis vaikas. Niekas nenorės į tai žiūrėti.
Jis susimaus.
Norite pasakyti, jog negaliu iškviesti dvikovon mane įžeidusio žmogaus?
Tai įžeidimas, todėl kviečiu jus dvikovon.
Palaukit, minutėlę. Gal jis nesusimaus.
Nenaudėli.
Lauksiu jūsų ryt po vidurdienio dvikovų aikštėje, pone.
- Jau bėgam, Penelope? - Taip.
Taip. Bėkit, baily.
Nedrįskite manęs taip vadinti.
Bet jau pavadinau.
Tuomet priimu jūsų iššūkį ir kviečiu jus į dvikovą.
Aš jau iškviečiau jus į dvikovą, tad negalite kviesti manęs.
- Dvikova dėl dvikovos. - Taip.
- Aš juokiuos pašiepdamas jūsų neišmanymą. - Ir juokitės.
Dvikova, pone. Ryt vidurdienį.
Penelope,
negali kautis toje dvikovoje.
Ne, aš privalau. Tai garbės reikalas.
Aš nemanau, kad verta mirti dėl tokių išgalvotų idėjų kaip garbė ar bailumas.
Ir tu žūsi, mano tėvai nebegyvi,
ir tiesiog to bus per daug.
Bet jei tu būtum iškviestas į dvikovą, ką darytum?
Pasakyčiau mokytojai arba kitam suaugusiajam.
Puiku. Taip, aš pasakysiu kitam suaugusiajam.
- Ei, Vidžitai. Aš kausiuosi dvikovoje. - Geras.
Penelope, smurtu nieko nepasieksi.
Aš manau, turim dingti iš čia.
Dingti? Mes negalim. Turiu spektaklį.
Karališkajame teatre rytoj vidurdienį.
Čia visi labai vertina teatrą.
Spektaklis prasideda anksti ir tęsiasi ilgas valandas.
Visi privalote ateiti.
Altai, kvieti mus į labai ilgą spektaklį
ir tikiesi, kad mes ateisim?
Labai gražu. Fantastiška.
Vienintelį kartą, kai man reikia trupučio palaikymo, „atleisk, mums dvikova“.
Rezervuosiu jums penkias vietas, ir kad man visi ateitumėte!
Neduok pavalgyt, duok pakalbėt.
Penelope, niekam nerūpės, jei išsigąsi.
Maniau, mes visad bėgam. Toks mūsų stilius.
Klausykit, nesuprantu, ko taip visi sunerimote.
Man tereikia nušaut jį prieš tai, kai jis nušaus mane.
Ne!
Po galais, kaip šalta.
Kevinai!
Vajė. Tragedija.
Fiana, kas naujo?
Aš jų dar nepavijau, bet gerai tai,
jog keliauju po naujus kraštus.
Kaip tau gerai.
Bet tu artėji link banditų ar ne?
Taip, artėju. Buvau nusukusi šen bei ten, taigi…
Tavim dėtas daugiau nenusukinėčiau,
jei nenori gauti to, ką gavo Džonas.
Nori to, ką gavo Džonas?
Ne, tikriausiai.
Tu tikrai nenori to, ką gavo Džonas.
Atnešk man žemėlapį.
Džude.
Čia aš, Kazanova.
- Mane pamačiusi ką tik nualpo kumelė. - Gerai.
Tu spinduliuoji, tu nuostabi ir tokia įdomi.
Ir abejinga man, ir tai labai patrauklu.
Bičiuliai, prašau, aš bandau užmigti.
Turiu pailsinti savo reakcijas.
Įsikrauti aktoriškumu.
Šie antakiai, jiems reikia grožio miego, suprantat?
Iš anksto ačiū. Tyliau, jei galima.
Džude, bėk su manim.
Man metas pūst į ūsą. Pasikišt šieno ir pūst į ūsą…
Gavinai.
- Čia anomalija. - Manot, kad jie čia buvo, ponia?
Taip. Manau, Laiko banditai čia buvo ir jie turi žemėlapį.
Taip, žinoma, kad turi.
Jei neturėtų, kaip būtų čia atsidūrę?
Po savęs jie palieka atvirus portalus. Kelia sumaištį laike.
Tai pavojinga. Labai pavojinga.
Palikt atvirus portalus – siaubinga idėja. Net aš tai žinau.
Turim tučtuojau pranešt Aukščiausiajai Būtybei.
Taip, galėtume.
Jis mus siuntė
tam, kad praneštume apie savo atradimus, kad jis susektų banditus.
Privalom vykdyt jo nurodymus.
Ir aš sakau, kad galėtume daryti tai, ko jis nori.
Žinoma, kad galėtume.
O ką dar galim daryti?
Manau, pirma turėtum su kai kuo pakalbėt apie tai.
Su kuo?
Su manim, pavyzdžiui.
Su tais, kuriems įgriso daryti tik tai, kas jiems liepta.
Bet jei nedarysim, kas mums liepta, ką tada darysim?
Pamatysi.
Vidžitai, vakar atsigulęs
mačiau vaizdus danguje, žmones, darančius magiškus dalykus,
bet mano akys buvo užmerktos.
Tu sapnavai.
Aš galėjau matyt, bet negalėjau paliest.
Taip. Sakau tau, sapnavai.
Aukščiausioji Būtybė draudė mums sapnuot.
Bet žinai, nebuvo vien gerai. Mačiau ir blogus dalykus.
Taip. Tai vadinama košmaru, Biteligai.
Manai, apie tai kalbėjo Džasperas?
Kad nutiks taip, kaip mano košmare, jei duosim Aukščiausiajai Būtybei žemėlapį?
Manau, kad jis kalbėjo apie kai ką daug baisiau už košmarą,
bet Džasperas išties atrodė išsigandęs.
Vidžitai. Nenoriu, kad dar kas mirtų.
Tik ne po Siuzan.
Ne. Ir aš nenoriu. Niekas nemirs, Biteligai.
O kaip Penelopė?
- Penelopė! Bėgam. - O, ne.
Mano mūza.
Štai tau ypatingas vaidmuo. Pasiruošęs?
Aš tam esu gimęs.
Ne visai, čia netyčia patekau.
Visi mes panašiai jaučiamės, tiesa?
Perskaityk, išmok ir įsigyvenk. Turi valandą.
Gerai.
Sveiki, visi. Visiems ša.
Čia aš, grafas Sendvičas, sumuštinio išradėjas,
atėjau kautis su savo įžeidėju.
Pasirinkite sau ginklą, pone.
Ar galiu rinktis žodžius?
Žinoma, pone, tačiau grafas Sendvičas naudos ginklą.
Tai gal aš pabėgsiu?
Žinoma, galite bėgti.
Kiek pamenu, paskutiniam bėgusiam iš čia žmogui buvo šauta į nugarą, pone.
- Gerai, aišku. - Tai gal vis tik ginklą?
Ponas pasirinko ginklą.
Puikus pasirinkimas, pone.
Žinot, aš esu moteris, tad gal…
Žinoma, pone.
Ateik, baily.
Pradėkim.
- Gerai. - Ar žinote dvikovos taisykles?
Miglotai.
Nueinam dešimt žingsnių, atsisukam ir šaunam.
- Gerai. Pradėkim. - Gerai.
Ar po dešimties žingsnių, ar…
Vienas, du, trys, keturi, penki,
šeši, septyni, aštuoni, devyni, dešimt.
Jūs iš tiesų į mane šovėte?
Taip, nes tai juk dvikova.
Ketinote mane užmušti?
Kodėl jūs šovėte į dangų?
Šiais laikais dvikovose niekas į nieką nešaudo.
Antraip neliks nė vieno mandagaus žmogaus.
Taikotės, kad prašautumėt.
Gerai. Aš to nežinojau. Man nepasakė.
Pakaks šitų nesąmonių. Esate niekšas.
Jūs mane įžeidėte mėgindamas mane nušauti,
todėl kviečiu jus į dar vieną dvikovą.
Gerai.
Visi į vietas.
Penkios minutės.
Kad būtų aišk…
Viens, du, trys, keturi, penki, šeši, septyni, 8, 9, 10.
Stokit!
Atleiskite, bet mes čia užsiėmę.
Mes irgi užsiėmę.
Mes užsiėmę diskusija apie tai,
jog aš galbūt savo ambicijas iškėliau aukščiau draugo gyvybės.
Ir už tai prašau atleidimo.
Jūs norite nuspręst, kas teisus, bet smurte tiesos nėr.
Atleidimas ir kompromisas yra sudėtingesni keliai,
bet jais žengiantys praranda mažiau jiems brangių žmonių.
Jei šiandien čia kas nors „laimės“, bus prarasta žymiai daugiau.
Lyderis arba lyderystės talentu apdovanotas.
Sumuštinio išradėjas!
Prarasta siela,
užgesusi liepsna, nugnybtas mirtingas dagtis,
kažkas neteks savo draugo.
- Taip. - Ačiū.
Džude.
Per jus pamiršau, kur buvom.
Teks skaičiuoti iš pradžių. Labai ačiū.
Ką?
Liaukitės.
- Gerai. Apsisukit. Ar aš… - Vienas, du…
Trys, keturi, penki, šeši, septyni, aštuoni, devyni.
- Fiana. - Bėkim. Dabar bėgsim.
Matot? Bailiai, visi jie tokie, bėga nuo…
Kaip drįsot eiti per mano dvikovų aikštę?
- Kviečiu jus dvikovon. - Ką?
Dvikova… Ar šiame pasauly nebeliko garbės? Antrą.
Žengsime dešimt žingsnių, pasisu…
Bailus veiksmas, bet nieko tokio.
Kulka nepataikė man į širdį,
nes švarko kišenėje turėjau…
sumuštinį.
Kad jis nesustabdė kulkos, pone.
Taip. Tiesa.
Suklydau.
Negali jos apraminti?
Niekad to negalėjau.
Kokia ji baisi.
Manau, ji atsiliko.
- Džude, čia aš, Kazanova. - Ką čia veiki?
Negaliu be tavęs gyventi.
Norėčiau, kad pamatytum save taip, kaip matau tave aš.
Tik noriu, kad žinotum, kokia esi miela.
- Prašau, pasilik čia su manimi. - Aš skubu.
Mes bėgam nuo demonės!
Mes visi bėgam nuo savo demonų!
Lauksiu tavęs amžinai.
Esi man vienintelė.
Kas tu? Tokia žavinga.
Daugelis moterų manęs nedomina, bet tu esi ypatinga.
Tavo akys žiba.
Nagi, kvaili akmenys.
- Pabėgome nuo jos. - Ką? Puiku.
- Kur jis? Turi būt netoli. - Vidžitai.
Altai, kaip sekėsi spektaklis?
Nevaidinau.
Bet tu vaidinai kituose.
Po teisybei, nesu vaidinęs nė sykio.
Radau pamfletą, žiūriu, vadinasi „Ham-fletas, maniau:
„Suvaidinsiu jį vieną dieną.“ Ir suvaidinsiu. Vieną dieną.
Nemanau, kad jis vadinasi „Ham-fletas“.
Štai jis. Atviras. Banditai, šokam.
Penelope, aš didžiuojuosi tavimi, kad pabėgai.
Savisauga man geriausiai sekasi. Tikriausiai taip ir yra. Šokam!
Kažkas čia ne taip!
KAI KURIE PERSONAŽAI KURTI
TERIO GILIAMO IR MAIKLO PEILINO
PAGAL FILMĄ „TIME BANDITS“
Išvertė Egidija Namavičė