Šie ir trūcīgi laiki, draugi. Trūcīgi laiki.
Tā ir.
Piedodiet, draugi, šovakar ēdam zarus.
Viens no skarbākajiem brīžiem mūžā.
Nudien. Šis ir skarbākais no mūsu brīžiem.
Sēžam bezdarbībā, ēdam zarus.
Bet man pēc tam ir jauks našķis.
- Kas gan? - Žagariņi.
Nē, žagariņi nav našķis.
Ir gan, pēc zaru ēšanas.
Vidžit, kad varēsim tikt prom?
Nu, kā jūs redzat, pārsedze tagad ir vietā,
kas nozīmē, ka drīz atvērsies daudzi portāli,
varēsim doties tiem cauri.
Viens portāls vai vairāki varēs mūs aizvest
uz tavu laiku un vietu vai ļoti tuvu.
Labi. Ja Vidžitam taisnība, vai ne, tad nogādāsim Kevinu mājās,
izglābsim viņa vecākus un nozagsim viņu ēdienu.
Bet ēdienu jūs varat vienkārši dabūt.
Nu, nē, mēs gribam to nozagt.
Labi.
Un tad mēs bēgsim.
- Mūžam bēgam. - To mēs darām.
Tad turpināsiet bēgt no Augstākās Būtnes?
Mūžīgi?
Nu, esam viņu apmuļķojuši vairāk nekā vienu reizi.
- Divreiz. - Divreiz.
Un mēs turpināsim to darīt.
Viņš nemūžam mūs nepanāks.
Es esmu Augstākā Būtne.
Zemojieties manā priekšā!
Bīstieties manis!
- Man ir plāns! - Bēgt?
- Atkal bēgt?
Mēs ne vienmēr bēgam, bet būtu veikli jāatkāpjas.
Jūs esat mani nodevuši.
Jums jāatdod tas, kas pieder man.
- Džūdij, atkāpjamies… - Bīstieties!
- Džūdij, nē! - Bīstieties!
Kas notiek?
- Baidieties no manis! - Džūdij, pārvērtīsies par sālsstabu!
- Netuvojieties man! - Es nedomāju, ka tā ir…
Es esmu Augstākā Būtne.
Zemojieties manā priekšā!
Es esmu Augstākā Būtne.
Tā ir Augstākā Būtne?
Nē, tas ir viens no viņa palīgiem pielīdējiem - Kaspers.
- Džaspers. - Jā… Labi.
Nedodiet viņam karti. Augstākā Būtne nedrīkst to dabūt.
Džūdij, tā ir reversā psiholoģija?
Kas notiek?
Godīgi sakot, nezinu.
Viņš plāno kaut ko ļoti, ļoti sliktu.
- Ko tas nozīmē? - Ko tas nozīmē?
Nedrīkstu teikt. Slikts. Viņš…
- Ko? - Ko viņš darīs?
Tas nenāca no manis. Es jums neko nestāstīju.
- Ko? - Portāls.
Neļaujiet viņam dabūt karti!
Ejam prom!
Ņemiet karti un dodieties.
Neļaujiet viņam dabūt karti!
Ko tas Džaspers tur runāja?
Piedod, mamm.
Kaut kāds prāta apmāns, kā likts.
- Viņi šķita par kaut ko dusmīgi. - Jā, viņiem bail no manis.
Kāpēc lai baidītos? Tu tikai bēdz.
Es ne vienmēr bēgu.
Varbūt no bēgšanas sāp kājas.
Es vienmēr nebēgu.
Nezinu, kā par mani radies tāds priekšstats.
- Tava māja. - Nē. Esi redzējis manu māju.
Mazā sānieliņā.
Nu, nezinu, kā izskatās no āra, jā?
- It nemaz nav līdzīga. - Varbūt vecāki renovējuši.
Šķiet, iekšā ir ballīte.
Tā nav mana māja.
Jā. Nē, īstenībā novirzījos pāris kilometrus.
- Vidžit? Es prātoju… - Jā?
Un pāris gadsimtus.
Šķiet, esam karaļu Džordžu laika Anglijā.
Nu, uzslava, ka vismaz īstā valsts.
Džordžu laika Anglijā? Tiešām?
Izrādes ilgst stundām. Cilvēki brauc uz tām lielus gabalus.
- Brīnišķīgi. Esmu mājās. - Esmu izsalcis.
- Jā, esmu izsalcis. - Jā, es arī.
Jā. Nu, kur ir ballīte, tur ir ēdiens.
Jā.
Te nedrīkstat nākt tā ģērbušies.
Kazanova.
Tas ir Kazanova.
Sinjor Kazanova.
Labi, atrodiet sētas ieeju, nozagsim kaut kādas drēbes.
Vaimandieniņ. Jums, šķiet, ir karsti… Paņemšu.
Tas ir rata suns.
Jā, negribu ēst to dīvaino suni.
- Neēdīšu suni no rata. - Nē, to neēd.
Tas griež ratu, lai ēdiens ceptos vienmērīgi.
Kevin, nevajag vakara pasaciņas.
Sasodīts.
Ejiet. Ejiet, ejiet, ejiet.
Parūpēšos, ka tiekam ballītē. Alto?
Tev viss labi? Ir labi, ir labi.
Nāc, draudziņ. Esi brīvs!
Kevin, neviens neēdīs to dīvaino suni.
Nāc šurp.
Jā.
Jā?
Mani ļaudis.
Ak vai. Vai redzat to pašu, ko es?
- 18. gadsimtu? - Parūkas?
- Apspiestas jūtas? - Nevienu līdzīgu man?
Ēdienu. Atceraties, kāpēc esam te?
- Ēdiens. - Dieva dēļ…
Puis, ko tu dari?
Piedodiet. Es negribēju.
Negribēji ēst vienu no maniem sendvičiem?
Tie visi ir jūsu sendviči?
Zinu, ka šī ir ananasa balle,
bet ar to tikai atvilina cilvēkus atnākt.
Ieradušies šeit, viņi būs pārsteigti
par manu jauno izgudrojumu - gaļu starp maizi.
- Esat Sendvičas grāfs? - Zini par mani.
Jā, tas ir mans izgudrojums, kas nosaukts manā, Sendvičas grāfa, vārdā.
Loki iekšā, kamēr es tev visu izstāstu.
Es jāju.
Man ir aizņemtas rokas, jo sēžu zirgā, pavadas rokā.
Skrien lapsa. Suņi, aiziet!
Prr, Daile!
Mans vēders ir tukšs. Ko darīt?
Esi bez bažu!
Pateicoties "sendvičam", varu jāt un ēst reizē.
Tagad es esmu pie kāršu galda.
Es alkstu spēlēt chemin de fer, bet alkstu arī pēc ēdiena.
Kāpēc gan neuzklāt galdu un neēst pie tā?
Ar šo roku man jāuzsit
un jāizsaucas "urrā!", atņemot nabadziņam naudu.
Ir cirtiens labi redzams, Valentain. Esmu atguvis savu sievu.
Par laimi, esmu paņēmis līdzi…
- Sendviču. - Tieši tā. Līdz šim ir kādi jautājumi?
Nu, daži saka, ka sendviču īstenībā izgudroja…
Kurš?
- Jūs. - Jā.
Cilvēki parasti ir lielākā sajūsmā, ka esmu izgudrojis tik ērtu maltīti.
Nu vienalga, man jāiet.
Gandrīz jau ananasa laiks.
Kas bija tas?
Sendvičas grāfs. Viņš apgalvo, ka "izgudrojis" sendviču.
Jā, un es izgudroju ūdeni.
Jā.
Tiešām?
Aktiermākslas noslēpums ir spēja izteikties bez vārdiem.
Piemēram, Dziesminieka "hamflets".
"Hamfletu" var izteikt, izmantojot tikai uzacis.
Nu tā ir īsta aktiermāksla.
Demonstrējums.
"Būt vai nebūt -
tāds ir jautājums.
Kas prāta cienīgāk:
vai ciest tās bultas…
Ar ko mūs vajā ļaunais liktenis,
Vai pacelt ieročus…
pret posta jūru.
Un izbeigt visu?
Nomirt, aizmigt… Aizmigt.
Vēl miegā varbūt sapņot.
Lūk, kur šķērslis."
Bravo!
Es atpazīstu labu uzacu Šekspīru, ja to redzu.
Esat labs aktieris.
Tā man šķiet. Beidzot to pasaka vēl kāds.
Iepazīsimies. Es esmu Marta.
Karaliskā teātra Drūrileinā direktore.
Pie lietas: es iestudēju izrādi.
Tajā ir loma tieši jums. Neviens cits nebūtu uz to spējīgs.
Tam ir jābūt jums.
- Kas tā ir par lomu? - Vislabākā.
Tiksimies mēģinājumā rīt no rīta.
Līdz tam, mana mūza…
- Jā? - Adieu.
- Uz veselību! - Visu labu.
Visu labu.
Malā!
Sveiki.
Dīvaini. Parasti ar to pietiek.
- Pasakot "sveiki"? - Jā.
Bet jūs aizvien esat pie samaņas.
Ko tas vīrs iedomājas?
Viņš ir Kazanova.
Un ar ko viņš ir slavens?
Pavedinājis tūkstošiem sieviešu.
Noģība.
- Ar ko vēl? - Tas arī viss.
Un kā viņš kļuva tik slavens, lai viņas pavedinātu?
Pavedinot simtiem sieviešu.
Bet kā viņas tika sākumā pavedinātas?
Nezinu, ko teikt, Bitelig.
Es esmu pasaules labākais mīlnieks.
Vai tas ir jūsu paša apgalvojums, vai arī to teicis kāds cits?
Mani nesaista sievietes, kuras mani grib.
Bet jūs, jūs man liekat justies tā, kā nekad neesmu juties.
Bitelig, nāc. Es gribu tev kaut ko parādīt.
Paldies, Vidžit.
Rau, normāla neparasta karte.
Tagad jūs to redzat…
Nu neredzat.
Vidžit.
- Tur tā ir. - Tev man jāiemāca, kā to darīt.
Vai tas ir smaids? Vai tu smaidi, Kevin?
Esmu pamanījusi, ka pēdējā laikā tu šķieti nedaudz skumjš.
- Jā. - Kāpēc tā?
Mani vecāki ir miruši.
Jā.
Nu, pie tā strādā mani labākie cilvēki.
Tiešām? Tavi labākie cilvēki?
- Jā, mēs. - Jā, jā.
- Lūdzu, ieēd ananasu. Ņem. - Paldies.
Kevin, vai es tev rādīju savu mīļāko karoti?
Tu negribētu, lai būtu piecas?
- Gatavs? - Forši.
- Pasaulīt. - Es šīs nozagšu.
- Atrodiet vēl karotes. Ko nozagt. - Vēl?
- Ejam. - Zodziet lielas.
- Lielas karotes? - Jā.
Paldies.
Zodziet visi karotes!
Karotes. Viņiem ir atslēga, lai ceļotu cauri telpai un laikam,
un viņi to izmanto, lai zagtu karotes.
Nažus un dakšas - to es saprastu. Tie ir asi.
Tie ir smaili.
Jā, zinu. Laikam karotes var būt ļaunas.
Jā, piemēram, kad tās mazgā.
Ziniet, ja ūdens tek nepareizā leņķī, tās visu apšļaksta.
Jā, es domāju, karotes var būt ļaunas.
Es esmu baiļu iemiesojums. Nekad mani nelabojiet!
Es tevi nelaboju.
Klusumu, visi, kuš.
Derek, lūdzu.
Atkal es.
Sendvičas grāfs, sendviča izgudrotājs.
Laiks paskatīties… tikai paskatīties uz ananasu.
Nāciet līdzi.
Atvainojiet.
- Kāpēc viņi to nosauca par ananasa balli? - Viņiem te ir īsts ananass.
Piedodiet, nepareizi. Man liela māja.
Šausmas, šausmas.
Šaušalīgs noziegums.
Nedrīkstējām ananasu ēst?
Tas ir ārkārtīgi rets
un dārgs auglis, kas domāts tikai izstādīšanai.
Zinu, ka tie ir dārgi, bet tas ir tikai paciets ananass.
Tikai ananass?
Tur aizgāja mūsu mūža ietaupījumi.
Mēs to ananasu īrējām.
Es nomiršu parādnieku cietumā, mani durstīs smailiem mietiem
un sauks par salašņu un gurķēdāju visi, kam nav slinkums.
Bet es tikai gribu viest skaidrību.
Tātad Džordžu laikos ananasi ir ļoti dārgi?
- Jā, nejēga. - Taču mēs to apēdām.
- Tā ir. - Noteikti varam sagādāt vietā.
Jūs - sagādāt vietā?
Esat klāti skrandām, miltiem un dārzeņiem.
Vai man būtu jātic, ka varat atļauties ananasu?
Cik zinu, Nīlam Grovsam bija pieci ananasi
viņa dzimšanas dienā ar tropu tematiku.
Nīls Grovss, Nīls Grovss…
Vai tu redzēji tos Nīla Grovsa piecus ananasus?
Es nebiju ielūgts.
Nē. Un arī te tu nebiji ielūgts.
Lai es, Sendvičas grāfs, būtu ielūdzis šo neaptēsto bērnu
nobaudīt manu neticamo izgudrojumu - sendviču.
Ja tas ir jūsu izgudrojums.
Kā, lūdzu?
Daži domā, ka jūs atdarinājāt ideju,
kad bijāt Vidusjūras valstīs redzējis pitas maizi un kanapē.
Atrotiet kāds manas piedurknes!
Paldies.
Tu esi divreiz aizvainojis manu namu.
Tu esi mani nosaucis par meli.
Un ļaunāk, esi apēdis manu ananasu.
Līdz ar to es tevi izaicinu uz dueli.
Beidziet, viņš ir bērns. Neviens negribēs to redzēt.
Viņš neko nespēs.
Gribat teikt, ka nevaru kādu, kurš mani aizvainojis, izaicināt uz dueli?
Tas ir apvainojums, tāpēc izaicinu uz dueli jūs.
Nu, paga. Varbūt viņš tomēr var.
Nelietība.
Tiksimies rīt pēcpusdienā duelēšanās arēnā, ser.
- Nu bēgt, Penelope? - Jā.
Jā. Bēdz, gļēvuli.
Jūs tā mani nenosaucāt.
Nosaucu gan.
Tad es pieņemu jūsu izaicinājumu, un es izaicinu uz dueli jūs.
Es jau izaicināju jūs. Jūs vairs nevarat.
- Viņi duelējas ar dueļiem. - Jā.
- Vīpsnājot smejos par jūsu nezināšanu. - Labi, smejieties.
Duelis, ser. Rīt dienas vidū.
Penelope…
tu nevari tajā duelī cīnīties.
Nē, man ir jācīnās tajā duelī. Tas ir goda jautājums.
Es nedomāju, ka ir vērts mirt par izdomātām idejām, kā gods, gļēvulība.
Un, nu, ja tu nomirsi un ir miruši mani vecāki,
un…Tas vienkārši ir par daudz.
Bet, ja tevi būtu izaicinājuši uz dueli, ko tu darītu?
Nu, es pateiktu skolotājam vai citam pieaugušajam.
Labi, lieliski. Jā, pateikšu citam pieaugušajam.
- Ei, Vidžit. Es cīnīšos duelī. - Forši.
Nu, Penelope, vardarbība nekad nav risinājums.
Domāju, mums jādodas prom.
Prom? Vēl nevaram doties prom. Man ir izrāde.
Rīt pēcpusdienā Karaliskajā teātrī.
Šejienieši ļoti mīl teātri.
Tas sākas agri un turpinās stundām.
Jums visiem jāatnāk.
Jā… Alto, tu mūs ielūdz uz ļoti garu lugu
un gaidi, ka mēs tiešām nāksim?
Jauki. Tas ir vienkārši fantastiski.
Vienīgo reizi, kad man vajag atbalstu, dzirdu: "Piedod, mums ir duelis."
Rezervēšu piecas vietas, gaidu, ka ieradīsieties!
Viņam patīk runas, ne?
Penelope, visiem būs vienalga, ja tu noraustīsies.
Man šķita, mēs vienmēr bēgam. Man šķita, ka ar to esam slaveni.
Paklau, es nezinu, par ko jūs visi tā satraucaties, labi?
Man tikai viņš jānošauj, pirms viņš nošauj mani.
Nē!
Jedritvai micīt, auksts.
Kevin!
Ak vai. Nožēlojami.
Fianna, ko vari ziņot par sasniegto?
Neesmu vēl viņus atradusi, bet pozitīvi ir tas,
ka esmu pabijusi daudzās jaunās vietās.
Prieks par tevi.
Bet tu esi tuvu tiem bandītiem, vai ne?
Jā, diezgan. Nu, es izmetu nelielu loku, tāpēc…
Nu, nevajadzētu vairs mest nekādus lokus,
ja negribi dabūt to, ko Džons.
Gribi to, ko Džons?
Nē, laikam ne.
Tu noteikti negribi to, ko dabūja Džons.
Sagādā man karti!
Džūdij.
Tas esmu es, Kazanova.
- Nupat liku noģībt ķēvei. - Labi.
Tu esi starojoša, brīnišķīga un tik interesanta.
Un vienaldzīga pret mani, kas ir ļoti valdzinoši.
Draugi, lūdzu. Klau, es mēģinu gulēt.
Man jāatpūtina reakcijas, jā?
Jāuzlādējas aktiermākslai.
Šīm uzacīm jāizguļas, lai skaisti izskatītos, labi?
Jau iepriekš paldies. Vienkārši esiet abi klusāki!
Džūdij, bēdz prom kopā ar mani!
Man jāliekas uz auss. Nē, uz siena, tāpēc…
O, Gevin.
- Te ir anomālija. - Domā, kundze, ka viņi te bijuši?
Jā. Domāju, laika bandīti ir te bijuši un viņiem ir karte.
Jā, protams, ka viņiem ir karte.
Ja viņiem kartes nebūtu, kā būtu varējuši te nonākt?
Viņi atstāj portālus vaļā. Lietas nēsājas cauri laikam.
Tas ir bīstami. Tas ir ļoti bīstami.
Atstāt portālus vaļā ir šausmīga doma. Pat es to zinu.
Mums tūlīt jāziņo Augstākajai Būtnei.
Jā. Jā, mēs varētu to darīt.
Viņš mūs sūtījis ziņot par atradumiem, lai viņš var laika bandītiem sadzīt pēdas.
Mums jāklausa viņa pavēlēm.
Un es saku: mēs varētu darīt, ko viņš grib.
Protams, ka varētu.
Nu, ko vēl mēs varētu darīt?
Domāju, tev vispirms ar kādu jāparunā.
Ar kuru?
Tādu kā es, zini?
Tādu, kuram apnicis darīt tieši to, ko ir likts darīt.
Bet, ja mēs nedarīsim to, ko liek, ko tad mēs darīsim?
Redzēsi.
Vidžit, vakarnakt, kad apgūlos,
es redzēju debesu attēlus un cilvēkus darām maģiskas lietas,
bet manas acis bija ciet.
Tu redzēji sapni.
Es to redzēju, bet nevarēju pieskarties.
Jā. Kā es teicu, tas bija sapnis.
Augstākā Būtne neļāva mums sapņot.
Oho.
Bet zini, tas nebija tikai labs. Es redzēju arī sliktas lietas.
Nu jā. Bitelig, to sauc par murgu.
Kā tev liekas, vai to domāja Džaspers, a?
Ka īstenosies mani murgi, ja mēs atdosim Augstākajai Būtnei karti.
Domāju, viņam prātā bija kaut kas daudz ļaunāks par murgu,
bet Džaspers tiešām izklausījās nobijies.
Vidžit, negribu, ka vēl kāds nomirtu.
Pēc Sūzanas.
Nē. Nē, es arī ne. Neviens nemirs, Bitelig.
Bet Penelope?
- Penelope! Nāc. - Ak nē.
Mana mūza. Mana mūza.
Man jums ir ļoti īpaša loma. Esat gatavs?
Esmu tam dzimis.
Ne gluži, drīzāk uzradies.
Mums ir tāda sajūta, vai ne?
Izlasiet, iemācieties, izdzīvojiet. Jums jākāpj uz skatuves pēc stundas.
Labi.
Sveiciens atkal visiem. Kuš!
Tas esmu es, Sendvičas grāfs, sendviča izgudrotājs.
Stāšos te pretī savam aizvainotājam.
Izvēlieties ieroci, ser.
Vai drīkstu izvēlēties vārdus?
Protams, ser, taču Sendvičas grāfs izmantos ieroci.
Un kā būtu, ja es vienkārši bēgtu?
Protams, ka varat bēgt.
Šķiet, pēdējam, kurš mēģināja aizbēgt, iešāva mugurā, ser.
- Labi, skaidrs. - Tad varbūt ieroci?
Kungs izvēlējies ieroci.
Un brīnišķīga izvēle, ser.
Esmu sieviete, man nevajadzētu…
Protams, ser.
Nāciet, gļēvuli!
Ķeramies klāt!
- Labi. - Ir zināmi dueļa noteikumi?
Ne pārāk.
Speram desmit soļus, pagriežamies, šaujam.
- Tas arī viss. Sāciet. - Labi.
Un vai tas ir pēc desmit soļiem vai de…
Viens, divi, trīs, četri, pieci,
seši, septiņi, astoņi, deviņi, desmit.
Ko… Jūs tiešām mēģinājāt mani nošaut?
Nu, jā, jo tas ir duelis.
Taisījāties mani nogalināt?
Kāpēc šāvāt debesīs?
Vairs neviens duelī nešauj uz otru.
Citādi pieklājīgā sabiedrībā vairs neviena nebūtu.
Ir jāmērķē garām.
Nu labi. Es to nezināju. Man nepateica.
Gana šīs bezjēdzības, ser. Jūs esat nelietis.
Esmu tik aizvainots, ka mēģinājāt mani nošaut,
ka līdz ar to es jūs izaicinu uz vēl vienu dueli.
Labi.
Ieņemiet, lūdzu, vietas.
Piecas minūtes.
Lai būtu skaidrs…
Viens, divi, trīs, četri, pieci, seši, septiņi, astoņi, deviņi, desmit.
Beidziet!
Atvainojiet, mēs te kaut ko darām.
Mēs arī kaut ko darām.
Mums kaut kas jāapspriež,
jo es savu godkāri esmu vērtējis augstāk par sava drauga dzīvību.
Un es lūdzu par to piedošanu.
Jūs mēģināt noskaidrot, kuram taisnība, bet vardarbībai nekad nav taisnība.
Piedošana un kompromiss ir grūtāki ceļi,
bet tie galu galā noved pie tā, ka mazāk cilvēku zaudē savus mīļos.
Ja šodien te kāds "uzvarēs", zaudēts tiks daudz vairāk.
Vadone vai vismaz cilvēks ar vadones spējām.
Sendviča izgudrotājs!
Dievam atdota dvēsele,
apdzēsta liesma, cilvēks aizmidzis mūža miegā,
kāda drauga vairs nav šajā pasaulē.
- Jā. Jā. - Paldies.
Oho, tas ir…
Džūdij.
Jūsu dēļ aizmirsu, kur palikām.
Jāsāk skaitīt no sākuma. Liels paldies.
Ko?
Beidziet!
- Labi. Apgriezieties. Vai esmu… - Viens, divi…
Trīs, četri, pieci, seši, septiņi, astoņi, deviņi.
- Fianna. - Bēgam. Tagad bēgam.
Re? Gļēvuļi. Viņi visi, bēg no…
Kā tu uzdrīksties ienākt manā duelēšanās arēnā?
- Es tevi izaicinu uz dueli. - Ko?
Uz dueli… Vai šajā pasaulē vēl palicis gods? Sekundant.
Tagad speram desmit soļus, pagriežamies…
Gļēvulīgi, bet nekas.
Lode netika līdz sirdij,
jo savā krūšu kabatiņā esmu paslēpis…
sendviču.
Neredzu, ka tas būtu apturējis lodi, ser.
Jā. Taisnība.
Kļūdījos.
- Viņu nevar nomierināt? - Tā vienmēr bijusi problēma.
Viņa ir tik biedējoša.
Šķiet, aizbēgām.
- Džūdij, tas esmu es, Kazanova. - Ko jūs te darāt?
Nespēju bez jums dzīvot.
Kaut jūs sevi redzētu tā, kā jūs redzu es!
Gribu, lai zināt, cik esat burvīga.
- Lūdzu, palieciet ar mani. - Man jāiet.
Mēs bēgam no dēmona!
Vai mēs visi nebēgam no saviem dēmoniem?
Es jūs gaidīšu mūžīgi.
Jūs esat mana īstā.
Kas esat jūs? Tik valdzinoša.
Vairums sieviešu mani neinteresē, bet jūs, jūs esat tik īpaša.
Jūsu acis - tās mirdz.
Nu taču, stulbie akmeņi.
- Aizbēgām. - Ko? Labi.
- Kur tas ir? Jābūt tuvu. - Vidžit.
Nu, Alto, kā gāja izrādē?
Es nespēlēju.
Vismaz esi spēlējis citās.
Patiesībā es nekad neesmu tēlojis izrādē.
Izvēlējos pamfletu, redzēju "hamfletu", nolēmu:
"Kādudien to izdarīšu." Un es izdarīšu. Kādudien.
Nedomāju, ka to sauc par "hamfletu".
Tur tas ir. Tas ir vaļā. Bandīti, iekšā!
Penelope, es lepojos, ka tu bēdz prom.
Es pieprotu pašsaglabāšanos. Droši vien tā ir tā. Iekšā!
Neizskatās pareizi!
DAĻĒJI PAMATĀ TERIJA GILJAMA UN MAIKLA PEILINA TĒLI
PAMATĀ FILMA TIME BANDITS
Tulkojusi Laura Hansone