- Hude čase preživljamo, prijatelji. Hude. - Drži.
Se opravičujem. Palice večerjamo.
Tako slabo mi še ni šlo.
Res je. Tako slabo nam še ni šlo.
Sedimo v krogu in jemo palice.
Imam pa fin priboljšek za potem.
- Res? Kaj pa? - Vejice.
- Vejice niso priboljšek. - Če ješ palice, so.
Widgit, kdaj lahko odidemo od tod?
Kot vidiš, je preklada na mestu,
torej bi se kmalu moralo odpreti več portalov.
Eden ali več teh portalov naj bi nas odpeljalo
v tvoj čas in prostor ali vsaj blizu.
Če ima Widgit prav, bomo Kevina odpeljali domov,
rešili njegove starše in jim ukradli hrano.
Postregel vam bom.
Ne, radi bi jo ukradli.
Prav.
Nato pa bomo na begu.
- Kot vedno. - To delamo.
Boste večno bežali pred Najvišjim?
Prelisičili smo ga več kot enkrat.
- Dvakrat. - Dvakrat.
Nadaljevali bomo. Nikoli nas ne bo dohitel.
Jaz sem Najvišji!
Pokleknite pred menoj!
Bojte se me!
- Načrt imam! - Bežimo?
- Spet?
Ne bežimo vedno. Vseeno se hitro umaknimo.
Izdali ste me.
Vrnite mi, kar je moje.
- Judy! - Bojte se.
- Bojte se! - Kaj se dogaja?
- Bojte se me! - V sol se boš spremenila, Judy!
- Ne približujte se! - Mislim, da to ni…
Najvišji sem!
Pokleknite pred menoj.
Najvišji sem!
Najvišji sem.
To je Najvišji?
Ne, to je Casper, eden njegovih priliznjenih pomočnikov.
- Jasper. - Ja.
Ne dajte mu zemljevida. Najvišji ne sme dobiti zemljevida.
Judy, je to obratna psihologija? Kaj se dogaja?
Nisem prepričana.
Nekaj zares groznega načrtuje.
- Kaj to pomeni? - Kaj?
Ne smem povedati. Slabo je.
- Kaj? - Kaj?
Tega vam nisem jaz povedal. Ničesar nisem povedal.
- Kaj? - Portal.
Ne sme dobiti zemljevida.
Poberimo se.
Vzemite zemljevid in pojdite.
Ne sme dobiti zemljevida!
- O čem je govoril tisti Jasper? - Oprosti, mami.
Gotovo je šlo za miselne igrice.
- Jezni so. - Ja, bojijo se me.
Zakaj bi se te bali? Vedno bežiš.
- Ne vedno. - Mogoče jih bolijo noge od tekanja.
Ne bežim vedno.
Ne vem, zakaj sem dobila tak sloves.
- Tam je tvoja hiša. - Moja hiša je v slepi ulici.
- Ne vem, kakšna je navzven. - Niti približno takšna.
- Morda so jo starši obnovili. - Očitno imajo zabavo.
To ni moja hiša.
Pa res. Za nekaj kilometrov sem zgrešil.
- Widgit? - Ja?
In nekaj stoletij.
Očitno smo v jurijanski Angliji.
Vsaj državo sem zadel.
Jurijanska Anglija? Res?
Predstave trajajo ure. Gledalci prihajajo od povsod.
- Enkratno. Doma sem. - Lačen sem.
- Jaz tudi. - Ja.
- Kjer je zabava, je hrana. - Ja.
Takole oblečeni ne morete naprej.
Casanova.
Casanova je.
Señor Casanova.
Vidva poiščita zadnji vhod, mi pa bomo ukradli obleke.
Mašinca, vam je vroče? Naj vam pomagam.
Kuhinjski pes.
Nočem jesti tega čudnega psa.
- Ne bom jedel psa. - Ni za jest.
Obrača kolo, da se hrana enakomerno zapeče.
Ni čas za spanje.
Šment.
Pojdite. Pojdite.
Uredila bom, da lahko gremo na zabavo. Alto?
Si v redu? V redu je.
Pridi, pikec. Bodi svoboden.
Kevin, nihče ne bo jedel tistega čudnega psa. Pridi že.
Ja.
Ja?
Moji ljudje.
Marička. Vidite tisto, kar jaz?
- Osemnajsto stoletje? - Lasulje?
- Zatrta čustva? - Nobenega črnca?
Hrano. Ste pozabili, zakaj smo tu?
- Zaradi hrane. - Bog pomagaj.
Kaj delaš, fantè?
Se opravičujem, nisem hotel.
Nisi hotel pojesti enega mojih sendvičev?
Vse to so vaši sendviči?
Vem, da je to ananasova zabava, a s tem le privabiš ljudi.
Ko pridejo, bodo navdušeni
nad mojim čisto novim izumom, mesom med rezinama kruha.
- Lord Sandwich? - Slišal si zame.
Ja, moj izum, poimenovan po izumitelju lordu Sandwichu, meni.
Jej in me dobro poslušaj.
Jezdim.
Polne roke imam, saj držim vajeti.
Lisica teče. Lisica!
Opala, Blisk.
Lačen sem. Le kaj naj storim? Brez skrbi.
Po zaslugi "sendviča" lahko hkrati jezdim in jem.
Zdaj kartam.
Lačen sem kvartanja, a tudi hrane.
Zakaj ne bi jedel kar med igro?
S to roko lahko udarim ob mizo,
zavpijem hura in nesrečnežu poberem denar.
Zadet očitno, Valentine. Soprogo sem priigral nazaj.
Na srečo sem spakiral…
- Sendvič. - Tako je. Kakšno vprašanje?
Nekateri pravijo, da je sendvič izumil…
Kdo?
- Vi. - Ja.
Navadno so bolj navdušeni nad mojim popolnim pripravnim obrokom.
Zdaj pa se moram posloviti.
Kmalu bo čas za ananas.
Kdo je to?
Lord Sandwich. Trdi, da je "izumil" sendvič.
Jaz pa sem izumila vodo.
Ja. Je res?
Skrivnost igranja je sposobnost izražanja brez besed.
Vzemimo Shakespearov Hamflet.
Lahko ga izrazimo samo z uporabo obrvi.
To je pravo igranje.
Prikaz.
"Biti ali ne biti,
le za to gre.
Je žlahtnejše,
da brez besed prenašaš puščice
in pasti zahrbtne usode
ali se z morjem zla
spopadeš s silo
in v boju ga končaš?
Umreti, spati, spati,
kaj sanjati.
Stoj, tu je rob!"
Bravo!
Takoj opazim dobro odigranega Shakespeara.
Dober igralec ste.
Končno se nekdo strinja z menoj.
Prav je, da se predstavim. Martha sem.
Sem impresarijka v Kraljevem gledališču Drury Lane.
Ne slepomišiva: predstavo pripravljam.
V njej je vloga za vas. Nihče drug ji ni kos.
Morate jo odigrati.
- Kakšna vloga? - Najboljša.
Vidiva se jutri zjutraj na vaji.
Do takrat, muza moja…
- Ja? - Adieu.
- Na zdravje. - Nasvidenje.
Nasvidenje.
S poti.
- Dober dan. - Dober dan.
Nenavadno. To običajno deluje.
- Pozdrav? - Ja.
Pa si še vseeno pri zavesti.
Za koga se ima?
- Casanova je. - Po čem slovi?
Zapeljal je na tisoče žensk.
Omedlela je.
- Kaj še? - To je vse.
Kako je postal tako znan, da jih je zapeljal?
- Tako, da je zapeljal na stotine ženske. - Kako se je začelo?
Ne bi vedel, Bittelig.
Sem največji ljubimec na svetu.
Si se sam označil za to ali so te drugi?
Ženske, ki me hočejo, me ne privlačijo.
Ob tebi pa čutim nekaj, česar nisem še nikoli.
Bittelig, pridi, da ti nekaj pokažem.
Hvala, Widgit.
Poglejta, čisto navaden izjemen zemljevid.
Zdaj ga vidita.
Zdaj ne.
Widgit.
- Tukaj je. - Nauči me.
Je to nasmešek? Se smehljaš, Kevin?
Opazila sem, da si zadnje čase nekoliko žalosten.
- Ja. - Zakaj?
Starši so mrtvi.
Saj res.
Moji najboljši ljudje se ukvarjajo s tem.
Res? Najboljši?
- Ja, mi. - Ja.
- Vzemi ananas. Izvoli. - Hvala.
Sem ti pokazala svojo najljubšo žlico?
Si ne želiš, da bi jih bilo pet?
- Pripravljen? - Zakon.
- Hudirja. - Ukradla jih bom.
Poiščita še žlic, da jih ukrademo.
- Pridi. - Velike ukradita.
- Velike žlice? - Hvala.
Vsi, kradite žlice.
Žlice. Ključ za potovanje skozi prostor in čas
uporabljajo za krajo žlic.
Nože in vilice bi razumel. Ostri so.
Špičasti.
- Žlice se mi zdijo zlobne. - Ja, recimo, ko jih umivaš.
Če jih daš pod curek pod napačnim kotom, si moker.
Ja. Tudi jaz mislim, da so žlice lahko zlobne.
Sem fizična upodobitev strahu. Ne popravljajte me.
Saj nisem. Samo…
Družba, tišina.
Derek, prosim.
Spet jaz. Lord Sandwich, izumitelj sendviča.
Čas je, da si pogledamo, samo pogledamo, ananas.
Za menoj.
- Oprostite, zakaj ananasova zabava? - Ker imajo čisto pravi ananas.
Se opravičujem, zmotil sem se.
Groza, groza.
To je strahoten zločin.
Ne bi smeli jesti ananasa?
To je izredno redek
in dragocen kos sadja, ki je samo na ogled.
Vem, da so dragi, a je vseeno le rahlo trd ananas.
Le ananas?
Za to sem dal življenjske prihranke. Ta ananas smo najeli.
Umrl bom v zaporu, kjer me bodo zbadali s palicami
in obkladali z žaljivkami.
Sem prav razumela?
V jurijanskih časih je ananas zelo drag?
- Ja, trapa. - Mi pa smo ga pojedli.
- Očitno. - Lahko priskrbimo drugega.
Vi bi priskrbeli drugega?
Odeti ste v cunje, moko in zelenjavo.
Le kako bi si lahko privoščili ananas?
Neil Groves je na svoji rojstnodnevni zabavi menda imel pet ananasov.
Neil Groves. Si videl teh pet ananasov?
Nisem bil povabljen.
Ne. Tudi sem nisi bil povabljen.
Nepojmljivo, da bi jaz, lord Sandwich, povabil takega trapastega otroka,
da uživa v mojem izjemnem izumu – sendviču.
Če je vaš izum.
Kako, prosim?
Nekateri menijo, da ste to prevzeli
v Sredozemlju, kjer ste videli lepinje in opečene kruhke.
Naj mi nekdo zaviha rokave.
Hvala.
Dvakrat si užalil moje gospodinjstvo.
Za lažnivca si me označil.
Najhuje pa je, da si pojedel moj ananas.
Izzivam te na dvoboj.
Daj no, otrok je. Kdo bo to gledal? Zanič bi bil.
Pravite, da ne morem izzvati nekoga, ki me je užalil?
To je žalitev, zato vas izzivam na dvoboj.
Mogoče bo vseeno zmogel.
Ničprida.
Vidiva se na dvoboju jutri popoldne, gospod.
- Bomo zdaj bežali? - Ja.
Ja. Bežite, reva.
- Nisi me označil za revo. - Pa vendarle sem.
Sprejmem tvoj izziv. Jaz izzivam tebe na dvoboj.
To ne gre tako, jaz sem bil prvi.
Z dvoboji se dvobojujeta.
- Smejem se vaši omejenosti. - Pa se smej.
Dvoboj, gospod. Jutri opoldne.
Penelope.
Ne smeš se bojevati v dvoboju.
Moram se. Za čast gre.
Ne izplača se umreti za namišljena pojma, kot sta čast in strahopetnost.
Če boš ti mrtva in so moji starši mrtvi…
Tega ne bi prenesel.
Kaj bi ti naredil, če bi te izzvali na dvoboj?
Povedal bi učitelju ali drugemu odraslemu človeku.
Krasno. Povedala bom drugemu odraslemu.
- Widgit, v dvoboju se bom bojevala. - Zakon.
Penelope, nasilje ni rešitev.
Predlagam, da gremo.
Gremo? Ne še. Nastopam.
Jutri popoldne v Kraljevem gledališču.
Tu obožujejo gledališča.
Predstava se začne zgodaj in traja ure in ure.
Morate priti.
Vabiš nas na zelo dolgo predstavo in pričakuješ, da bomo prišli?
Krasno. Res super.
Enkrat samkrat, ko rabim podporo, se vi greste dvoboj.
Rezerviral bom pet sedežev. Pričakujem vas!
Ta pa uživa v govorih, kaj?
Penelope, nikomur ne bo mar, če se premisliš.
Mislila sem, da vedno bežimo. Slovimo po tem.
Zakaj ste tako zaskrbljeni?
Samo ustreliti ga moram, preden on mene.
Bum! Ne!
Porkaduš je mrzlo.
Kevin!
Bog pomagaj, kakšna beda.
Fianna, kaj je novega?
Nimam jih še, dobro pa je, da obiskujem veliko novih krajev.
Veseli me zate.
Si razbojnikom tik za petami?
Ja, bolj kot ne. Sicer sem naredila ovinek…
Raje ne delaj več ovinkov, če nočeš, da te doleti tisto, kar je Johna.
- Hočeš, da te doleti tisto, kar je Johna? - Najbrž ne.
Nikakor nočeš, da te doleti tisto, kar je Johna.
Prinesi mi zemljevid.
Judy.
Jaz sem, Casanova.
- Še konj je omedlel. - OK.
Si žareča, čudovita in neizmerno zanimiva.
Ne zmeniš se zame, kar je zelo privlačno.
Prosim vaju. Rad bi spal.
Spočiti se moram. Napolniti energijo za igranje.
Te obrvi se morajo spočiti. Prav?
Hvala. Tišje se pogovarjajta.
Judy, zbeži z menoj.
Oči moram zatisniti. Le tako bom zaspala.
Gavin.
- Tu je anomalija. - Mislite, da so bili tu?
Mislim, da so Razbojniki za vse čase bili tu in imajo zemljevid.
Seveda imajo zemljevid. Kako bi sicer prišli sem?
Portale puščajo odprte. Stvari odnaša skozi čas.
Nevarno je. Zelo nevarno.
Puščanje odprtih portalov je grozno. Še jaz to vem.
Takoj morava poročati Najvišjemu.
Ja. Lahko bi.
On naju je poslal. Morava poročati o ugotovitvah, da najde razbojnike.
Morava ga ubogati.
Pravim, da lahko narediva, kot hoče. Seveda lahko.
Kaj drugega bi naredila?
Predlagam pogovor z določenimi ljudmi.
- Katerimi? - Takšnimi kot jaz.
Ki imamo dovolj uboganja ukazov.
Kaj naj delamo, če ne tistega, kar nam naročijo?
Saj boste videli.
Widgit, ko sem se sinoči ulegel,
sem videl slike neba in ljudi, ki počnejo čarobne stvari,
toda imel sem zaprte oči.
Sanjal si.
Videl sem jih, a se jih nisem mogel dotakniti.
Ja. Sanjal si. Najvišji nam ni dovolil sanjati.
Vau.
Ni bilo samo lepo. Tudi slabe stvari sem videl.
Temu pravimo môra, Bittelig.
Je Jasper govoril o tem?
Se bo moja môra uresničila, če zemljevid damo Najvišjemu?
Najbrž je govoril o nečem veliko hujšem od môre,
a res je zvenel prestrašeno.
Nočem, da še kdo umre.
Ne po Susan.
Jaz tudi ne. Nihče ne bo umrl.
Kaj pa Penelope?
- Penelope! Pridi. - O ne.
Moja muza. Moja muza.
Zate imam prav posebno vlogo. Ji boš kos?
Rojen sem za to.
- Bolj ustvarjen. - Tako se nam zdi, mar ne?
Preberi, nauči se in jo živi. Začnemo čez eno uro.
Prav.
Pozdravljeni. Tišina.
To sem jaz, lord Sandwich, izumitelj sendviča.
Soočil se bom z osebo, ki me je užalila.
Izberite orožje, gospod.
- Izberite orožje, gospod. - Lahko izberem besede?
Vsekakor, gospod, toda lord Sandwich bo uporabil pištolo.
A tako. Kaj pa, če kar zbežim?
Seveda lahko zbežite.
Mislim, da so zadnjega, ki je skušal zbežati, ustrelili v hrbet.
- V redu. - Predlagam pištolo.
Gospod je izbral pištolo.
Krasna odločitev, gospod.
- Ženska sem, torej ne bi smela… - Vsekakor, gospod.
Pridite, reva.
Naj se dvoboj začne.
Poznate pravila dvoboja?
Bežno.
Narediva deset korakov, se obrneva in streljava. To je vse. Začniva.
Se obrneva po desetih korakih ali…
Ena, dve, tri, štiri, pet,
šest, sedem, osem, devet, deset.
Kaj… Ste me dejansko skušali ustreliti?
Ja, ker je to dvoboj.
Umorili bi me?
Zakaj si streljal v nebo?
Pri dvoboju se ne streljamo več, saj bi zmanjkalo uglajene družbe.
Merite, da zgrešite.
Tega nisem vedela. Ni mi povedal.
Dovolj imam teh nespametnosti. Ničprida ste.
Tako sem užaljen, da ste me skušali ustreliti,
da vas izzivam na še en dvoboj.
Dobro. Vsi na mesta.
Še pet minut.
Nekaj bi preverila.
Ena, dve, tri, štiri, pet, šest, sedem, osem, devet, deset.
Stojta!
Oprostite, ravno nekaj delamo.
Mi tudi. Prepiramo se,
saj sem svoje ambicije cenil bolj od prijateljičinega življenja.
Neizmerno mi je žal.
Ugotavljate, kdo ima prav, a nasilje ni nikoli prava rešitev.
Odpuščanje in kompromis sta težja odločitev,
zaradi katere pa manj ljudi izgubi svoje drage.
Če danes nekdo "zmaga", izgubimo veliko več.
Vodjo oziroma nekoga z vodstvenimi sposobnostmi.
Izumitelja sendviča!
Ta oseba bi izdihnila dušo,
srečala matildo, zaspala večno spanje.
Bil bi prijatelj nekomu, ki ne tlači več naše zemljice.
- Ja. - Hvala.
Vau.
Judy.
Pozabil sem, kje sva ostala. Od začetka morava šteti. Res hvala.
Kaj?
Saj ni res.
- V redu. Obrni se. - Ena, dve.
Tri, štiri, pet, šest, sedem, osem, devet.
- Fianna. - Bežimo. Zdaj pa bežimo.
Vidite? Strahopetci, vsi skupaj. Bežijo pred…
Kako si drznete prekiniti moj dvoboj?
- Izzivam vas na dvoboj. - Kaj?
Dvoboj. Je še kaj časti na tem svetu? Sekundant.
Narediva deset korakov…
Strahopetno dejanje, a nič zato.
Krogla ni prišla do srca, saj sem v žep skril…
Sendvič.
Sendvič bo težko ustavil kroglo, gospod.
Ja. Prav imaš.
Zmotil sem se.
- Je ne moreš pomiriti? - To je bila vedno težava.
Strašljiva je.
Mislim, da smo ji ušli.
- Judy, jaz sem, Casanova. - Kaj delaš tu?
Ne morem živeti brez tebe.
Želim, da bi se videla tako, kot te jaz vidim.
Rad bi ti le povedal, kako ljubka si.
- Prosim, ostani z menoj. - Mudi se mi.
Pred demonko bežimo!
Vsi bežimo pred svojimi demoni.
Večno te bom čakal.
Samo tebe ljubim.
Kdo si pa ti? Očarljiva si.
Večina žensk me ne zanima, a ti si nekaj posebnega.
Tvoje oči žarijo.
Dajte že, neumni kamni.
- Ušli smo ji. - Dobro.
- Kje je? Blizu bi moral biti. - Widgit.
- Alto, je predstava uspela? - Nisem igral.
Vsaj v drugih si nastopil.
V resnici še nikoli nisem igral.
Pobral sem letak z napisom Hamflet in pomislil, da bom to nekoč odigral. Bom.
Mislim, da se ne reče Hamflet.
Tam je. Odprt je. Razbojniki, gremo.
Penelope, ponosen sem nate, ker si zbežala.
Imam močan samoohranitveni nagon. Najbrž gre za to. Skoči!
Nekaj ni v redu!
TEMELJI NA LIKIH T. GILLIAMA IN M. PALINA
PO FILMU TIME BANDITS
Prevedla Nena Lubej Artnak