השער לא פה.
יש בעיה במפה או שיש בעיה במקום.
או שיש בעיה איתך.
כן, זו אפשרות.
ואתה אומר שיכולתי לחזור הביתה מכאן?
כן, אם אמצא את השער.
אולי משהו כתוב כאן מתחת.
לא. זה... לא.
לא. אני לא מוצא את זה בשום מקום.
טוב. נחכה כמה שצריך.
אנשים מתים פה מקור.
- או עד שיהיה לנו קר. - כבר קר לי.
מה נעשה כשנגיע?
חשוב מאוד שלא תפגשו בכלל את עצמכם בעבר.
נבטל את עצמנו?
נקרוס לתוך עצמנו? כל האטומים שלנו וכאלה?
לא, פשוט תעשו שמות לדמות העצמית שלכם.
כן, אני פגשתי את עצמי. זה היה מוזר מאוד.
אני תוהה מה משמעות הסמלים האלה.
אולי התשובה נמצאת מאחורי הדש...
- אני לא מוצא את השער בשום מקום. - שם!
הנה הוא.
כמה זמן יהיה לנו כדי להציל את ההורים שלנו?
- קווין ו״סאורון״ הקטנים והיקרים שלי. - ספרון.
יש לנו רק 30 דקות.
שלושים דקות?
כן, נחזור ללילה שבו פגשנו אתכם.
רק מעט מוקדם יותר.
מה? ללילה שבו זה קרה? אי אפשר להגיע לזמן אחר?
לא! פיאנה וגם ישות עליונה היו שם באותו הלילה!
כן, ישנם סיכונים.
- חכו. - לא, תעצרי! זה מסוכן מדי!
זו לא הבעיה שלי, מצטערת!
אלוהים. היא פשוט...
- כן, אבל היא אחותי. - כן.
- קווין. - לא, לא, קווין, זה מסוכן!
אנחנו עדיין לא יודעים אם אפשר לשנות את העבר!
אפשר.
זה לא הבית שלנו.
יש ילדים במקרר.
אתם לא אמורים לשחק במקרר שלי.
אוקיי.
איפה אנחנו?
אנחנו בעידן השחור־לבן?
- זו מסיבה. - איך אתה יודע?
מעולם לא היית במסיבה.
- הייתי. - לא היית.
הייתי, בשנות ה־20.
- לא היית. - הייתי.
- לא היית. - הייתי!
- לא היית! - הייתי!
- יש לנו חצי שעה, קווין! - אז תפסיקי להתווכח!
כן!
אנחנו בבינגלי?
כן, למרבה הצער.
מה הדרך לצ׳יסלי קלוז?
אני לא מכירה את המקום.
את יכולה לחפש אותו בטלפון?
לא.
אנחנו צריכים אתר מרכזי כדי להתמצא.
ככה עושים בטונדרה.
איך מגיעים למרכז הקניות?
משם. אתם הולכים לעשות קניות?
אנחנו הולכים לעצור שדה שתהפוך את ההורים שלנו לפחם.
אפל.
- עדיין אמצע היום. - אמור להיות לילה.
אולי יש לנו יותר זמן.
אנחנו לא יכולים לעשות את זה.
- בקושי שרדנו בפעם הראשונה. - אנחנו חייבים. הם רק ילדים.
יש לי ספקות.
כי אני לא רוצה להישרף עד עפר על ידי האקסית שלי.
לא על ידי אף אחד, אבל בייחוד לא על ידה.
- אנחנו צריכים להמשיך לדון בנושא. - כן.
לא! תפסיקו לדון בזה, ולכו עכשיו!
אלוהים!
אלה אנחנו בעתיד? הדמות העצמית שלי.
למה אנחנו מזיעים כל כך?
סיפור ארוך, אין זמן.
איפה אני?
הילדים, הם בסכנה.
- לעזאזל. - כן, לעזאזל.
אני ממש מפחד.
לא, אתה אמיץ מאוד! התרומה האישית שלך חשובה!
- וואו, באמת? - כן! אוף!
למה אני לא איתכם?
- מתי? - אנחנו לא בטוחים.
מה זאת אומרת ״לא בטוחים״?
איך פתחתי את השער שאתם מדברים איתנו דרכו?
אתה מבין את המפה יותר מכפי שנדמה לך.
- כן? - כן! הזמן מתקפל!
הבנת?
לא, לא הבנתי, לא.
- מה קרה לנו? - מה זאת אומרת ״לא בטוחים״?
לא! מספיק עם השאלות. אתם חייבים ללכת מייד. לכו!
- היי, מה היה... רגע! - אוקיי. תירגעי.
למה הוא צרח?
למה הייתי שתלטנית כל כך?
- מה קרה לי? - מה לקחתי?
אני חושב שאנחנו צריכים לחזור על עקבותינו.
המקום נראה עגום אפילו יותר מהרגיל.
וכולם לבושים כמו פעם.
אולי זה באופנה?
אני לא מעודכן בענייני אופנה.
כן, תראה אותך.
אפילו המוזיקה מפעם.
זה כמו ברשימת ההשמעה של אימא, ״כששותים יין״.
או-או.
השנה 1996.
אוי, לא. ימים עברו.
לא הגענו 30 דקות לפני שההורים שלנו מתו.
הגענו כמעט 30 שנה לפני כן.
הבחור עם המפה יכול לעשות טעות גדולה כל כך?
האמת שזו הטעות הכי קטנה שהוא עשה.
קווין, הבית עם אנשי ההלווין,
זה היה הבית שלנו לפני שהוא הפך לבית שלנו.
זה בטח המקום שמוטטו כדי לבנות את הבית.
הרחוב שלנו עדיין לא קיים.
אנחנו עדיין לא חיים שם.
אנחנו עדיין לא חיים.
חשבתי שאראה את אימא ואת אבא.
באמת.
גם אני.
רציתי להציל אותם.
זה בסדר, ננסה שוב.
נחזור לתקופה אחרת.
אנחנו יכולים למצוא אותם.
מה?
אנחנו יכולים לפגוש אותם. הם בחיים עכשיו.
הם עדיין לא הביאו אותנו לעולם, סף. הם לא מכירים אותנו.
אבל אנחנו מכירים אותם.
אני יודעת שהיא לא תדע מי אני, אבל אני רוצה לחבק את אימא שלי, קוו.
אבל מה אם נעשה טעות ונגרום לכך שלא נתקיים?
אם נגרום לכך שלא נתקיים, אז לא נתקיים ולא נגרום לכך שלא נתקיים.
כלומר נתקיים, נכון?
תחשוב על זה.
מה?
אולי אל תספר להם שאתם הילד שלהם מהעתיד.
כי אולי הם לא ירצו ילדים אחרי שהם יראו כמה אני משעמם?
מה תגיד?
״אני הבן שלכם מהעתיד, באתי להציל אתכם משדה
שהפכה אתכם לפחמי ברביקיו שאני שומר בפאוץ׳ שלי.
אלה אתם שם.״
אני אלך לבית של אבא, אתה תלך לבית של סבתא וסבא.
אנחנו צריכים לחשוב מה נגיד.
אל תחשוב, תעשה.
איחרנו. בני המשפחה שלו כבר הפכו לרוחות רפאים.
אבל אני לא שתלטנית, נכון?
זה לא המקום הנכון. זו מצודת האופל?
אני פה. שרדתי.
זה המקום הנכון.
שרדתי. אני עדיין פה, פנלופה.
כן, כן, יופי.
למה אני מהעתיד התכוון כשהוא אמר, ״הזמן מתקפל״? מתקפל לתוך מה?
תפתור את זה בעצמך. אנחנו חייבים להציל אותם.
סליחה.
להציל אותם ממה? לא אמרנו.
- איך אני אמור להיות אמיץ? - לא יודעת. אני לא מסוגלת לדמיין את זה.
- מגניב. פיאנה! - תנו לי לעבור, בבקשה.
סליחה.
- חשבתי שאתה מישהו אחר. - האקסית שלו.
זו הייתה זוגיות סוערת.
אני מתאר לעצמי.
טוב, יופי, בואו...
אבא?
תצלם תמונה. זה יחזיק מעמד זמן רב יותר.
אבא.
אני מייקי.
מייקי מה?
מייקי הדוק. מי אתה?
אני קווין... ליסטוץ.
ליסטוץ?
היה לי סטוץ עם אימא שלך.
כן.
סתם התלוצצתי.
מצחיק.
אבא שלי אומר שאני צריך לשחק בחוץ. הערמתי עליו.
אני משחק בחוץ. בום.
גיימבוי. מכרתי את האופניים כדי לקנות אותו.
הסתבכתי בצרות.
אני מרדן.
נהרגתי.
זה בסדר, יש לי עוד חיים.
כן.
תנסה. זה מדהים.
לא, לא,
לא, לא.
אוקיי, תלחץ על זה.
מצאתי אותו.
הקטנטן מחדר השינה המיוחד.
אבל הוא בזמן לא נכון.
והוא בלי האחרים.
המפה בידו.
אתה בטוח שזו המפה, מאסטר?
- כן, זו המפה. - כן, זו המפה.
ואפשר לנווט איתה למקומות שונים, נכון?
לא. תחביא, הוא יראה.
מאוחר מדי. כבר ראיתי אותה.
תעיר את פיאנה.
פיאנה!
פיאנה.
למה התכוונת כשאמרת שאתה לא יודע אם אני בחיים?
זה לא הייתי אני בהווה, ביטליג, זה היה אני בעתיד.
איך אני אמור לדעת מה אני העתידי לא יודע?
אני נופל לחלל בזמן?
אני לא יודע!
- האם אני... סליחה... נתפס? - אני לא יודע!
טוב, יופי, תקשיבו.
- משהו? משהו? לא. - לא. כלום.
נראה שלא.
אני מהעתיד הייתה ממש שתלטנית.
ההתנהגות שלי הייתה מטרידה מאוד.
אני מתנהגת ככה?
- לא. - לא.
כי אני לא שתלטנית. נכון.
אוקיי, אלטו, אתה חייב להשתלב
ולברר מי מבין האנשים האלה הם ההורים של קווין.
למה אני אהיה אמיץ?
- כי... - פשוט לך!
בהחלט.
עכשיו הייתי שתלטנית? לא, הייתי החלטית. יש הבדל.
זו שמלת החתונה של סבתא שלי. צבעתי אותה בשחור. מגניב, נכון?
כן, קטלני.
מגניב, נכון?
את מכירה את האנשים שגרים פה?
כן, אני מכירה אותם.
קטלני.
את מכירה את קווין ואת ״סבלון״?
הם גרים פה.
הם ילדים.
אתם ההורים שלהם?
איכס.
- איכס. - לא, אחי.
לא, לא, אוקיי.
היו כמה ילדים ששיחקו במקרר.
- לאן הם הלכו? - הם אמרו משהו על חיפוש.
כן?
משהו על שדה במרכז קניות.
מרכז קניות. מגניב.
סוף סצנה.
היי, רוצה לרקוד?
מגניב.
שלום.
היי.
מה את רוצה, יקירתי?
אני מישהי שכרגע עברה לאזור.
ואני פוגשת אנשים באזור.
אוקיי.
עכשיו פגשתי אותך ו...
זו הבת שלך?
כן, כן, זו ליסה.
היא ממש קטנה.
כן, היא בת שש.
איפה אימא שלך, יקירתי?
היא נפטרה.
מצטערת לשמוע.
- את בטח מתגעגעת אליה. - אני באמת מתגעגעת אליה. מאוד.
אני אפילו מתגעגעת לוויכוחים איתה.
הלוואי שיכולתי להתנצל בפניה.
כולנו אומרים דברים שאנחנו מתחרטים עליהם לאימהות שלנו.
וזה בסדר, כי כשאת תהיי אימא,
את תזכרי שאמרת דברים כאלה.
רוצה להיכנס, יקירתי?
לשתות כוס תה? ולנקות את הטינופת מהפנים שלך?
איך לא שמת לב אליה?
- היא עברה בדלת? - לא. היא ריסקה אותה.
והעיניים שלה זהרו כמו לבה.
פיאנה.
היא נראתה קשוחה.
אנחנו חייבים למצוא את קווין ואת ״סלמון״ לפניה.
חכי.
חזרת.
ידעתי שתחזרי.
אסלח לך על שבירת הדלת אם תרקדי איתי.
נחמד להכיר אותך.
לא זכיתי להכיר אותך.
כרגע עברת לאזור, לא?
את נראית הגונה יותר כך.
לא ראיתי את עצמי במראה שנים רבות.
אני מבוגרת יותר.
לא רע. צחצחתי את השיניים במקלות.
אולי שתיכן תשחקו?
אני צריכה לעשות שיחת טלפון קצרה.
- טוב? - כן, אחלה.
היי, אימא.
העתיד יהיה ממש מטורף
תמיד נראה שהוא נשלט על ידי התשוקה שלנו
לעיוותים חסרי תכלית של הטכנולוגיה החדשה שלנו
הו, עכשיו לא שומעים דבר כי כולנו חיים מתחת לקרקע
זה שיר יוצא מן הכלל.
הוא מגניב.
זה משהו שאומרים בתקופה הזו?
כן. הוא מדבר על כך שהעתיד יהיה מטורף. ממש מטורף.
בשנות ה־20 של המאה ה־21 יהיו מכוניות מעופפות.
זה לא יקרה.
הרעיון של מכוניות מעופפות החל בערך כשהמציאו את המכוניות עצמן.
בסוף העשור הראשון של המאה ה־19.
וואו. אתה ידען. התרשמתי לטובה.
- באמת? - תנמיך, מייקי!
אבל אנחנו מבלים!
עכשיו לא שומעים דבר
הלוואי שלא היו שומעים כלום. תנמיך!
מצטער, סבא.
מי הממזר החצוף הזה?
לא, האמת שאתה... אני...
זה קווין ליסטוץ.
זה הגיימבוי שלך?
- מוחרם. - נתראה, סבא.
חתיכת חוצפן!
יש לכם מזל שאני לא סוטר לכם!
מצטער, סבא.
אני בן 32, אני עדיין בכושר, אתה יודע?
וואו. ידען ומרדן.
אתה ממש מגניב, קווין.
תמיד רציתי לשמוע אותך אומר את זה.
אה?
כלומר תמיד רציתי לשמוע מישהו אומר את זה.
זה די מגניב שזה אתה.
איך אבא שלך, קווסטר?
הוא מתנהג אליי טוב יותר בהרבה מאיך שאבא שלו התנהג אליו.
ואני חושב שהוא היה רוצה לדעת את זה.
אני אוהב אותו.
מצטערת שתמיד עניתי לך.
מצטערת שלא עניתי לך כשרצית שאענה.
מצטערת שהשתמשתי בטלפון שלך כדי לקנות דברים באינטרנט.
מה?
מצטערת שגזרתי את השיער של קווין כשהוא ישן.
מצטערת שהתנהגתי אלייך בחוסר כבוד.
אנחנו משחקות ב״תינוקות ואימהות״.
אני האימא.
המון חנויות.
טוב, באילו חנויות הם עשויים להיות?
קווין!
- קווין! - קווין!
- לא, זה...
לא.
אוקיי, אלטו, תשתלב.
תבדוק אם מישהו ראה אותם.
ותיזהר מפיאנה.
- אני? - כן.
למה אני? לא...
לא ראינו אותו בעתיד. ראינו אותך. אנחנו יודעים שאתה בסדר.
אני לא בסדר?
- זה נכון? - לא בהכרח.
זה כנראה רגע האומץ שסיפרתי לעצמי עליו.
- אתה יודע מה השעה? - כן.
הלגלוג הרגיל.
בסדר גמור.
אנחנו חייבים למצוא את קווין ואת ״קרדמום״ לפני פיאנה.
כן.
פיאנה רוצה את המפה.
או שאולי היא עדיין רוצה אותי.
כמה מטופש מצידי. אני נותן לה את שני הדברים האלה.
פנלופה.
אני לא יכול למות עכשיו.
אוקיי.
לא עשיתי כלום בחיי
חוץ מלהכין שיחים ולגנוב כמה כדים.
לא עשיתי שום דבר חשוב בחיי.
ביטליג, יש לך מחשבות אובססיביות,
ואולי זו הסחת הדעת שמסכנת אותך.
ואני באמת לא יכולה לאבד אותך.
באמת?
כן.
אני ממש לא שתלטנית.
אני רגישה ואני נותנת עצות טובות.
כן.
לך תמצא את הילדים.
- מייד. עכשיו. - כן. תודה.
ותיזהר.
תהיתי אם אולי ראיתם שני ילדים מוזנחים?
ילדים מוזנחים?
- כאן בסביבה? - כן, כאן בסביבה.
יש המון ילדים מוזנחים כאן בסביבה.
כן. הזניחו אותם במקום לגדל אותם.
זה לא בסדר.
מייקל ג׳ורדן.
ביד שמאל.
אני נהנה היום. עכשיו.
זה רגע נפלא.
כן, רגע מעולה.
או-או. הובלתי אותה לפה.
תודה רבה אב... מייקי.
זה היה היום הטוב בחיי. תודה רבה לך.
טוב, חבר. תירגע. עוד ניפגש.
נכון, אבל לא אראה אותך הרבה או שדעתך תהיה מוסחת.
למה לא אראה אותך הרבה?
התחייבויות מהעבודה.
התחייבויות מהעבודה?
אני חייב לזוז. אני אוהב אותך.
מי זו לכל הרוחות?
- היא שדה. תיכנס פנימה. - שיהיה.
היא רודפת אחריי ואחרי חבריי. תזכור אותה.
תן לי את המפה!
תתכופף!
- מה? - תזכור!
תפחד! תזכור!
אבא!
ומה מיי אמרה לאחר מכן?
היא אמרה ״כן״.
- לא. - כן. בהחלט.
אתה בסדר?
- נעשית חיוור. - הוא באמת נעשה חיוור, נכון?
- מה קרה? מה? - אלסי, סיד, אני חייב לזוז.
היא פה.
חשבתי שרצית לשמוע על הטחורים של וויני.
אוי, לא.
זה הרגע שבו אמות?
כן, כנראה.
מצטערת שהתאמנתי בציור גרפיטי על קירות השירותים והסלון.
מצטערת שקראתי לגברת פיצורי כלבה ואמרתי שלמדתי את זה ממך.
אפילו שבאמת למדתי את זה ממך.
- היי. - שלום.
אנחנו משירותי הרווחה. התקשרת אלינו בקשר לילדה במצוקה?
כן. היא הגיעה לפה מלוכלכת מאוד ומבולבלת.
עשית את הדבר הנכון כשהתקשרת אלינו. אנחנו נדאג לה.
כן. היא מצחצחת שיניים במקלות.
מקלות?
יקירתי, יש כאן אנשים שיעזרו לך.
סף, מה את עושה?
זו אימא שלנו.
- אני רוצה לקחת אותה איתנו. - את לא יכולה.
היא צריכה לחיות את חייה, אחרת ייתכן שלא ניוולד.
אני רוצה להציל אותה, קווין.
אוי, לא.
תעזבי את ליסה. ובואי איתנו, יקירתי.
כן. הבנו שאיבדת את אימא שלך.
אבל את לא רוצה שגם ליסה תאבד את אימא שלה, נכון?
אני יכולה לחבק אותך?
אני אוהבת אותך מאוד.
אוקיי, תעזבי אותה, בבקשה.
סף, אנחנו חייבים לזוז. אוהב אותך, אימא.
שמחתי לפגוש אותך. ניפגש יום אחד, כשאהיה תינוק.
הילדים האלה זקוקים לעזרה.
- תחזרו! - סבתא נראית נחמדה.
היא מלשנית.
היי, שדה!
- סף! - זוכרת אותי?
תנסי לתקוף אותי אם את חושבת שאת קשוחה.
סף! לא.
תברחי!
חלאה!
ווידג׳יט!
פיאנה!
יש לך משהו שאני רוצה.
אמרתי לך. את ואני סיימנו.
כשפגשתי אותך הייתי אדם שונה.
המפה... כן, לא, את לא יכולה לקבל אותה.
אפשר לרוץ לאט יותר? יהיו לנו התכווציות.
אני ממש מצטער. זו אשמתי שנתקעתי בך.
מה?
קווין! מצאנו אותך ואותך, ״פפריקה״.
- ספרון. - שיהיה.
זה היה אמיץ.
זה באמת היה אמיץ. אני לא אעשה מזה עניין.
עשיתי משהו אמיץ. אני לא רוצה לעשות מזה עניין. פשוט הלכתי על זה.
פיאנה!
פיאנות. יש...
אנחנו צריכים להסתלק מכאן מייד!
אולי טעינו כשהתחבאנו כאן.
- כי נראה לי שאנחנו לכודים. - מה?
יש דלת אחורית.
היי, אתה, רוץ, רוצי! ואני אילחם בה!
- לא! - לא, ביטליג, לא! אני לא שתלטנית עכשיו.
אבל לא, ביטליג!
כן! אני רוצה לעשות משהו חשוב.
אולי זה הדבר החשוב שאעשה! קדימה!
זהירות.
- לכו! - קדימה, קדימה.
- מי את? - מי את?
קדימה, תראו לי מה אתן מסוגלות! כן!
זה הכול? אאוץ׳!
רוצו!
- הוא יהיה בסדר? - אי אפשר פשוט לתת להן את המפה?
- לא, לא! - לא, לא!
- אנחנו לא יכולים לתת לרוע טהור את המפה. - לא.
אנחנו חייבים לעזוב אותו.
אוקיי, הצלת אותם? זה עבד? איפה הם?
ההורים שלנו היו ילדים.
הבאת אותו לזמן הלא נכון, גאון!
אנחנו חייבים לעזוב את הזמן הזה לפני שהפיאנות יגיעו אלינו.
מה עם ביטליג?
פיאנה!
לא, סליחה, הוא סתם נער מתבגר.
אנחנו צריכים להזהיר את עצמנו כדי שנוכל להציל את הילדים מפיאנה.
אתה יודע איך לעשות את זה?
אמרתי לעצמי שאני מבין את המפה טוב יותר מכפי שנדמה לי.
זה נכון?
לא.
הזמן מתקפל.
הזמן מתקפל, תרתי משמע.
הזמן מתקפל לתוך עצמו,
והשערים האלה נפתחים על ידי קיפולים במפה.
ואם אסובב את סמל השעון בחזרה לעידן הקרח,
ואפתח את הקיפול במפה.
הזמן יתקפל.
אלוהים!
כן, תזכרו, השער נפתח רק לזמן קצר.
- אוקיי, יופי. - אנחנו צריכים להמשיך לדון בזה.
לא! תפסיקו לדון בזה, ולכו עכשיו!
- אלוהים! - אלה אנחנו בעתיד?
- הדמות העצמית שלי. - למה אנחנו מזיעים כל כך?
סיפור ארוך, אין זמן.
- איפה אני? - הילדים, הם בסכנה.
- לעזאזל. - כן, לעזאזל.
אני ממש מפחד.
לא, אתה אמיץ מאוד!
התרומה האישית שלך חשובה!
- וואו, באמת? - כן! אוף!
למה אני לא איתכם?
- מתי? - אנחנו לא בטוחים.
מה זאת אומרת ״לא בטוחים״?
איך פתחתי את השער שאתם מדברים איתנו דרכו?
אתה מבין את המפה יותר מכפי שנדמה לך.
- כן? - כן! הזמן מתקפל! הבנת?
לא, לא הבנתי, לא.
- מה קרה לנו? - מה זאת אומרת ״לא בטוחים״?
לא! מספיק עם השאלות. אתם חייבים ללכת מייד. לכו!
- אוקיי. תירגעי. - היי. רגע!
למה כולם מגיבים ככה כל הזמן?
אתה נראה כמו האקסית שלי!
אתה בר מזל.
הייתי חייב לומר לעצמי שאני אמיץ? איזה שוויצר.
ואני אמרתי שוב ״הזמן מתקפל״.
ניהלנו בדיוק את אותה השיחה.
לא, אני לא הייתי שתלטנית כל כך.
היי, חבר׳ה.
אתה בחיים!
- כמובן. - חשבתי שאתה מת.
נלחמת בשתי פיאנות.
כן. חשבתי ששתיהן ינצחו.
דרך אגב, פיאנה, האקסית שלך, היא לוחמת מעולה.
אבל אז הן התחילו להתווכח.
אני פשוט... אתם מכירים אותי. פשוט הלכתי.
- והלכתי למרכז הקניות... - רגע, אנחנו חייבים לזוז.
תראו, מצאתי תרופה לדו קרן.
ואז קניתי ספר שמלמד איך לטפל בפציעות.
זה הדבר החשוב שאני רוצה לעשות בחיי.
אני אומרת שכשהייתי איפה שאת עכשיו, בזמן הזה, זה לא קרה.
- למה? משהו השתנה? - כן.
אלטו, בוא!
פיאנה!
אוקיי, נקבע את הרגל שלך. זה בעמוד 30.
נכשלתי שוב.
קווין, יש המון דברים שאנחנו לא יודעים על היקום.
אנחנו לא יודעים אם אפשר למנוע מדברים גדולים לקרות.
כמו מוות. ניסינו.
ניסינו להציל את סוזן.
- כן. - מה קרה לה?
היא נפלה מצוק ונמחצה מתחת לסלע ענק.
זה היה חד משמעי.
הנפילה מהצוק הייתה מצערת. אבל אז הסלע.
ולא משנה כמה פעמים ניסינו להגיע לשם לפני שזה קרה,
תמיד הגענו בדיוק לאחר מכן.
אבל לא הרמנו ידיים.
אתם עדיים מנסים?
לא. בסופו של דבר הרמנו ידיים.
לפעמים בחיים עדיף לקחת אוויר ולהמשיך הלאה.
רגע. הם לא פה.
מה?
הפחמים אינם.
רגע, אנחנו...
שינינו את ההיסטוריה?
הוא רודף אחריי!
שלום?
שלום, אתם שומעים אותי?
אתם שומעים אותי? שומעים אותי?
מה לכל הרוחות?
כן, זה אני, רוע טהור.
עקבתי אחריכם.
בנדיטי הזמן והמנהיג שלהם, המכונה...
- פנלופה. - קווין.
האמת שלא. אין לנו מנהיג,
כשלעצמו. אבל האמת שאני...
יש לך משהו שאני רוצה.
התרשים האלמנטרי היקומי של הזמן ושל המרחב.
- לא, ממש אין... - לא, לא!
לא, אני לא חושבת שהוא בידינו.
- הוא לא אצלנו. - הוא לא אצלנו.
אתם מכנים אותו ״המפה״.
- אה, כן. - היא אצל ווידג׳יט.
- היי. - לעולם לא תקבל אותה.
זה מה שאת אומרת. אבל יש לי משהו שאתם רוצים.
ואני מוכן להחליף.
שאלתי אם יש ״זום״ ביום הראשון, כשהגענו לפה,
ושרפת את הפנים שלי.
זה לא זום, זה כישוף אפל.
אני יכול לפרוס לך מערכת מש. להגביר את האות.
אלה אימא ואבא?
- נשמע ככה. אימא? אבא? - את צודקת.
קווין! ספרון!
עם מי את נמצאת?
אימא.
אני עם קווין ועם החברים המשונים שלו.
- אוקיי. טוב. - אני לא חבר שלך.
אימא ואבא. חשבנו שאתם מתים. הייתם מתים.
- לא מתי. - לא מתי.
ספרון, הצלחנו. הצלנו אותם.
לא, קווין. אנחנו הצלנו את עצמנו. נכון, ליסה?
נכון, מייק.
בכית והתחננת מעט...
יזמתי, זה מה שעשיתי.
יש לי סיוטים חוזרים על השדה ההיא מאז הילדות.
וכמו שאתם יודעים, יש לי הכשרה במצבים שבהם יש בני ערובה,
כי כשהייתי קטנה, כמעט נחטפתי על ידי היתומה הפראית ההיא.
היינו מוכנים.
זו היא. השדה פה.
בבקשה אל תפגעי בנו.
נסכים לכל דרישותייך.
נציית לכל פקודותייך והוראותייך.
טוב, השלמת פערים משפחתית נחמדה.
אם אתם רוצים לראות שוב את ההורים שלכם,
תביאו את המפה למצודת האופל הנצחי.
אני אחכה לכם.
תשמרו על עצמכם.
ביי.
הצלחנו. אימא ואבא לא מתו.
לא, גרוע יותר.
גרוע יותר ממוות?
כן. מעט גרוע יותר.
אנחנו צריכים למצוא את מצודת האופל
ולהציל את ההורים שלנו.
אבל היא נמצאת בזמן האגדות.
אסור לנו להגיע לשם.
- למה? - זה המקום שבו רוע טהור נמצא.
- ו...? - והוא הרוע בהתגלמותו.
רוע טהור.
- ו...? - וההורים שלכם לא מיוחדים עד כדי כך.
למה הוא התכוון כשהוא אמר שהייתם מתים?
- לא יודע. - אני לא זוכרת משהו כזה.
- לא מתי. - לא מתי.
אולי הם שינו משהו במסעם בזמן
ושינו את המסלול של משהו שעשיתם?
שתוק, ג׳ון. זה בלתי אפשרי.
אוי, לא. בעצם זה אפשרי.
אפשרי לגמרי.
תורידו את הגבס מהרגל בעוד שישה שבועות,
ואם דו קרן יסבול מכאבים, תנו לו שלושה מאלה.
אחת! שתיים! שלוש!
לאכול עכשיו?
- לאכול עכשיו! - לאכול?
לא, אל תאכלו אותם.
- שלושה. - לאכול שלושה עכשיו. אוקיי.
לא, אל תאכלו אותם.
- בשביל דו קרן. - ״פנפה״.
כן?
אני וקגה יחד עכשיו.
- כן. - מצטער.
אוקיי, כן. הגיוני. יופי.
את מקנאה?
לא.
כן, את מקנאה מאוד.
- היא מקנאה מאוד, כן? נכון? - ממש לא.
אתה מנצל אותי?
- לא, אני לא. - כן, אתה נצלן.
- נכון? אתה נצלן, אתה. - אני לא. לא!
- אני לא נצלן. לא, זה לא ניצול! - זה ניצול. ממש ניצול.
- את עוזבת, סף? - כן.
אני שוב צריכה ללכת להציל את המשפחה השנייה שלי.
תודה שדאגתם לי בכל הזמן הזה.
זה בסדר, סף.
נתראה.
להת׳!
כן, להת׳.
- ביי, אחותי. - ביי, אחותי.
- ביי. - ביי, סף.
- ביי. - ביי ביי.
להתראות, נוהם.
שתוק, קווין!
טוב, הבחור עם המפה, תראה לנו איך מגיעים למצודת האופל.
זה מסוכן מדי. אתם לא רוצים להגיע לשם.
- אנחנו רוצים. - מצטער.
התכוונתי לומר שזה מסוכן מדי, ושאני לא רוצה להגיע לשם.
איך מגיעים לשם, ווידג׳יט?
זה ממש פה.
אוי, לא. זה חסר.
מה?
כן, זה חסר.
זמן האגדות נמצא בפינה החסרה.
אנחנו צריכים למצוא את הפינה.
למצוא פינה?
קדימה, טמבלים.
- נתראה, סף! - להת׳, נכון!
מבוסס בחלקו על דמויות שיצרו -
טרי גיליאם ומייקל פאלין -
מבוסס על הסרט Time Bandits -
תרגום: גלעד וייס