Portalo čia nėr.
Arba žemėlapis klysta, arba neteisingas kraštas.
Arba tu klysti.
Taip, gali būt.
Nori pasakyt, kad iš čia galiu patekt namo?
Taip, jei rasčiau portalą.
Gal kas nors apačioje parašyta?
Ne. Tai... Ne.
Ne. Regis, nerandu.
Gerai. Palauksim, kiek reikės.
Žmonės čia gali mirtinai sušalt.
- Arba kol sušalsim. - Taip. Man jau šalta.
Ką darysim ten patekę?
Svarbiausia, kad nesusidurtumėte su savimi iš praeities.
Ar mes tuomet atšauksime save?
Ar sprogsim į vidų? Kaip visi mūsų atomai ar panašiai?
Tai sutrikdys tavo savimonę.
Taip, esu matęs save. Buvo labai keista.
Įdomu, ką reiškia šie simboliai.
Gal atsakymai kitoje pu...
- Niekur nematau portalo. - Ten!
Štai jis.
Kiek laiko turėsim tėvams išgelbėti?
- Mano brangus Kevinuk ir Sauron. - Safron.
Turėsit tik 30 minučių.
30 minučių?
Taip, grįžtam į tą patį vakarą, kai pirmąsyk tave išvydom.
Tik truputį anksčiau.
Ką? Į tą patį vakarą? Negalim grįžt kitu metu?
Ne! Tą vakarą ten buvo Fiana ir Aukščiausioji Būtybė!
Taip. Yra šiokia tokia rizika.
- Palauk. - Ne, stok! Tai pavojinga!
Ne mano bėdos, soriukas!
O Dieve. Ji tokia...
- Taip, bet ji – mano sesuo. - Taip.
- Kevinai. - Ne, Kevinai, ten nesaugu!
Mes dar nežinom, ar galim pakeist praeitį!
Aš žinau.
Čia ne mūsų namas.
Šaldytuve – vaikai.
Vaikai, nežaiskit mano šaldytuve.
Gerai.
Kur mes?
Ar tai nespalvotieji laikai?
- Čia vakarėlis. - Iš kur žinai?
Nesi buvęs vakarėlyje.
- Esu, viename. - Netiesa.
Tiesa, 1929-aisiais.
- Netiesa. - Tiesa.
- Netiesa. - Tiesa!
- Ne, netiesa! - Tiesa!
- Turim tik pusvalandį, Kevinai! - Tai nesiginčyk!
Taip!
Ar čia Binglis?
Deja, taip.
Kurioje pusėje Čisli Klousas?
Nežinau tokio.
Gali pažiūrėt telefone?
Ne.
Reikia atskaitos taško, kad susigaudytume aplinkoje.
Mes tundroje taip darom.
Kurioje pusėje prekybos centras?
Ten. Eisit apsipirkti?
Turim sutrukdyt demonei mūsų tėvus paverst anglies gabalais.
Juoda.
- Dabar diena. - Turėjo būt vakaras.
Gal turim daugiau laiko.
Mes neištversim.
- Vos ištvėrėme pirmą sykį. - Reikia. Jie juk vaikai.
Aš imu abejoti.
Nenoriu, kad pelenais mane paverstų buvusioji.
Iš viso nenoriu virst pelenais, o ypač nuo jos.
- Mums reikia tai gerai aptarti. - Taip.
Ne! Liaukitės aptarinėję ir eikit!
O Dieve mano!
Ar čia mes ateityje? Mano įvaizdis.
Kodėl mes tokie prakaituoti?
Ilga istorija, nėr laiko.
O kur aš?
Tiems vaikams gresia pavojus.
- Po velnių. - Taip, velniai.
Aš labai bijau.
Ne, tu nepaprastai drąsus! Tavo asmeninis indėlis labai svarbus!
- Tikrai? - Taip! Prakeikimas!
Kodėl manęs nėr su jumis?
- Ar aš miriau? - Mes nežinom.
Kaip nežinot?
Kaip aš atvėriau portalą, per kurį jūs su mumis kalbat?
Tavo žinios apie žemėlapį kur kas platesnės, nei suvoki.
- Rimtai? - Taip! Laikas susilenkia!
Supranti?
Ne, nesuprantu, ne.
- Kas mums atsitiko? - Kaip nežinot?
Ne! Daugiau jokių klausimų. Turit paskubėti. Nagi!
- Kas čia... Pala! - Gerai. Ramiai.
Kas čia klykė?
Kodėl aš tokia valdinga?
- Kas man nutiko? - Ką aš ten paisčiau?
Manau, mums reik grįžt ten pat, iš kur atėjom.
Čia viskas atrodo niūriau nei įprastai.
Ir visi rengiasi retro stiliumi.
Gal taip madinga?
Pastaruoju metu nesusigaudau madoje.
Taip, pažiūrėk į save.
Net ir muzika retro.
Primena mamos grojaraštį „Prie vyno“.
Dabar 1996-ieji.
Ne. Seni laikai.
Grįžom ne į 30 min. prieš tėvų mirtį.
O prieš 30 metų.
Tas žemėlapistas taip žiauriai apsiskaičiavo?
Tai vienas tiksliausių jo skaičiavimų.
Kevinai, tas namas su Helovino žmonėmis
buvo ten prieš tai, kai atsirado mūsų namas.
Gal jį nugriovė prieš statant mūsų rajoną?
Mūsų gatvės dar nėra.
Mūsų ten dar nėra.
Mūsų iš viso nėra.
Tikėjausi pamatyt mamą su tėčiu.
Labai.
Aš irgi.
Norėjau juos išgelbėt.
Viskas gerai, pamėginsime dar sykį.
Grįšime kitu metu.
Mes galim juos rasti.
Ką?
Mes galim juos pamatyti. Jie dabar gyvi.
Jie mūsų dar nesusilaukė, Saf. Dar nepažįsta mūsų.
Bet mes pažįstam juos.
Žinau, kad ji manęs nepažins. Bet noriu apkabint mamą, Kevai.
O kas, jei mes įvelsim kokią klaidą ir mūsų iš viso neliks?
Jei mūsų neliks, tuomet negalėsim padaryt taip, kad mūsų neliktų.
Vadinasi, mes liksim, tiesa?
Pagalvok.
Ką?
Gal nesakyk jiems, kad esi jų vaikas iš ateities.
Nes pamatę, koks esu nuobodus, jie nenorės turėti vaikų ateity?
Ką ketini sakyti?
„Aš jūsų sūnus iš ateities, atėjęs gelbėti jus nuo demonės,
kuri pavertė jus kepsninių briketais, kuriuos nešiojuos savo krepšely?
Jūs ten, krepšy.“
Aš eisiu į senelio namus, o tu eik pas močiutę su seneliu.
Reikia pagalvot, ką sakysim.
Jokių galvojimų, darykim.
Pavėlavome. Jo šeima jau virto vaiduokliais.
Aš nesu tokia valdinga, taip?
Mes ne ten pataikėme. Ar čia Tamsos tvirtovė?
Aš čia. Aš išgyvenau.
Mes ten pataikėme.
Aš išgyvenau, Penelope.
Taip, gerai.
Apie kokį laiko susilenkimą kalbėjau aš iš ateities? Kaip susilenkia?
Išsiaiškinsi. Turim juos išgelbėti.
Atsiprašau.
Nuo ko gelbėti? Mes nepasakėme.
- Kaip man tapt drąsiam? - Nežinau. Negaliu to įsivaizduot.
- Fiana! - Iš kelio, prašyčiau.
Atsiprašome.
- Supainiojome jus su kai kuo kitu. - Jo buvusiąja.
Audringi santykiai buvo.
Tikiu.
Gerai, puiku, tai...
Tėti?
Nufotografuok, bičiuli. Ilgiau išliks.
Tėtis.
Aš Maikis.
O pavardė?
Maikis Hadokas. Kas tu?
Kevinas Hadavėjus.
Hadavėjus?
Aš su tavo mama pūčiau vėjus.
Tiesa.
Pokštas.
Neblogas.
Tėtis liepė eiti žaisti į lauką. Taip ir padariau.
Žaidžiu lauke. Gudriai.
„Game Boy“. Pardaviau dviratį dėl jo.
Gavau barti.
Aš maištininkas.
Mane nudėjo.
Nieko, turiu dar vieną gyvybę.
Taip.
Pamėgink. Žiauriai kietas.
Ne.
Ne, ne.
Spausk šitą.
Radau jį.
Tą mažylį iš ypatingo kambario.
Bet jis ne tame laike.
Ir ne su likusiais.
Jis turi žemėlapį.
Tikrai tai tas žemėlapis, šeimininke?
- Taip, čia žemėlapis. - Taip, tikrai.
Kad galėtum keliaut po įvairius kraštus, taip?
Ne. Slėpk. Jis pamatys.
Per vėlu. Aš jau jį pamačiau.
Žadink Fianą.
Fiana!
Fiana.
Ką turėjai galvoje sakydamas, jog nežinai, ar esu gyvas?
Tai sakiau ne dabartinis aš, Biteligai, o ateities aš.
Iš kur galiu žinot tai, ko nežinau aš ateityje?
Ar įkrisiu į laiko tuštumą?
Aš nežinau!
- Ar mane, atsiprašau, sučiupo? - Aš nežinau!
Puiku, klausykit.
- Matėt? Ką nors? Ne. - Ne. Nieko.
Žinoma.
Ateities aš – labai valdinga.
Tai išties kelia nerimą.
Ar aš nors kiek panaši į ją?
- Ne. - Ne.
Nes aš nesu valdinga. Tiesa.
Altai, įsiliek į aplinką
ir išsiaiškink, kurie jų yra Kevino tėvai.
Kodėl man būt drąsiam?
- Ar dėl... - Tiesiog eik!
Išties.
Pasakiau valdingai? Ne. Pasakiau tvirtai. Didelis skirtumas.
Čia mano močiutės vestuvinė suknelė. Nudažiau ją juodai. Žiauriai, tiesa?
Kietai.
Žiauriai?
Pažįsti tuos, kas čia gyvena?
Taip, žmogau.
Kietai.
Gal pažįsti mano draugus Keviną ir Savlon?
Jie čia gyvena.
Vaikai.
Ar jūs jų tėvai?
Fui.
- Fui. - Ne, žmogau.
Ne, aišku.
Čia kažkokie vaikai žaidė šaldytuve.
- Kur jie nuėjo? - Kalbėjo apie kažkokį žygį.
Taip?
Dar apie demonę ir prekybos centrą.
Prekybos centras. Žiauriai.
Nufilmuota.
Labas, nori pašokti?
Geras.
Labas.
Ko tau reikia, mieloji?
Aš apsigyvenau šiame rajone.
Ir pažindinuosi su kaimynais.
Aišku.
Dabar susipažinau su jumis ir...
Ar čia jūsų dukra?
Taip, Lisa.
Kokia ji mažutė.
Taip, jai šešeri.
O kur tavo mama, mieloji?
Ji mirė.
Užjaučiu.
- Tikriausiai ilgiesi jos. - Ilgiuosi. Labai.
Ilgiuosi net pykčių su ja.
Norėčiau jos atsiprašyti.
Mes visi prišnekam savo mamoms, paskui gailimės.
Viskas gerai, nes kai patys tampam tėvais,
prisimenam viską, ką buvom sakę.
Gal nori užeit, mieloji?
Išvirsiu arbatos. Nusiprausi veidą.
Kaip galėjai jos nepastebėti?
- Išėjo pro duris? - Ne. Išvirto su visom durim.
O jos akys žibėjo kaip lava tiesiogine prasme.
Fiana.
Labai stiprus įvaizdis.
Reikia ją aplenkt ir surast Keviną su Salmon.
Palaukit.
Grįžai.
Taip ir maniau.
Atleisiu už išspirtas duris, jei pašoksi su manim.
Malonu su jumis susipažinti.
Mes su jumis nesimatėm.
Ne, juk neseniai apsigyvenai mūsų rajone.
Taip kur kas padoriau.
Kelis metus nemačiau savęs veidrodyje.
Aš paaugau.
Neblogai. Dantis valiau pagaliukais.
Gal judvi pažaiskit truputį?
Aš turiu kai kam paskambint.
- Gerai? - Gerai.
Labas, mama.
Ateitis kurta iš virtualios beprotybės
Ji valdoma mūsų meile Visada
Bevertės naujos technologijos
O dabar neliko nė garso Nes visi gyvenam po žeme
Kietas gabalas.
Juodai kietas.
Ar taip sakoma šioje eroje?
Jie dainuoja apie pamišimą ateityje. Virtuali beprotybė.
2020 metai, skraidantys automobiliai.
Nebus.
Skraidančių automobilių idėja atsirado kartu su automobiliais.
XIX a. pabaigoje.
Kokios žinios. Įspūdinga.
- Rimtai? - Tyliau, Maiki!
Bet mes turim gerą laiką!
O dabar neliko garso
Tuoj nebus jokio garso. Užsuk!
Atleisk, seneli.
Kas čia per akiplėša?
Ne, jūs ištie...
Čia Kevinas Hadavėjus.
Ar čia tavo „Game Boy“?
- Konfiskuotas. - Iki pasimatymo, seneli.
Na ir grubumas!
Džiaukitės, kad abiem ausų nenuroviau!
Atsiprašau, seneli.
Man tik 32-eji, žinok. Aš dar stiprus.
Apsiskaitęs maištininkas.
Tu kietas, Kevinai.
Visad norėjau tai iš tavęs išgirsti.
Tiksliau, visad norėjau, kad man kas tai pasakytų.
Ir smagu, kad tai pasakei tu.
Koks tavo tėvas, Kevinai?
Jis man kur kas geresnis, nei jo tėtis buvo jam.
Manau, jis norėtų tai žinoti.
Aš jį myliu.
Atleisk, kad draskiau tau akis.
Atleisk už tai, kad ne visada atsakydavau, kai klausdavai.
Atleisk, kad tavo telefonu prisipirkdavau šlamšto internete.
Ką?
Atleisk, kad nukirpau Kevinui plaukus, kai jis miegojo.
Atleisk, kad nerodžiau tau pagarbos.
Mes žaidžiam „Vaikai ir mamytės“.
Aš mamytė.
Labai daug parduotuvių.
Gerai, kurioj parduotuvėj jie galėtų būt?
Kevinai!
- Kevinai! - Kevinai!
Kevinai!
Ne.
Altai, įsiliek į aplinką.
Išsiaiškink, ar niekas jų nematė.
Ir saugokis Fianos.
- Aš? - Taip.
Kodėl aš, o ne...
Jo ateityje mes nematėm. Matėm tave. Žinom, kad tu išgyvenai.
O aš neišgyvenau?
- Tiesa? - Nebūtinai.
Čia turbūt ta drąsos akimirka, apie kurią sau sakiau.
- Žinai, kuri dabar valanda, bičiuli? - O, taip.
Paprastosios patyčios.
Pelnyta.
Turim surast Keviną ir Kardamon, kol jų nerado Fiana.
Fianai reikia žemėlapio.
O gal dar ir manęs?
Koks aš kvailys. Juk pristatysiu jai abu šiuos dalykus.
Penelope.
Aš dabar negaliu numirt.
Taip.
Aš nieko nenuveikiau gyvenime.
Gaminau acto gėrimus, pavogiau kelias vazas, supranti.
Nenuveikiau nieko svarbaus gyvenime.
Biteligai, tu kvaršini sau galvą
ir per tai gali nepastebėti tikro pavojaus.
O aš negaliu prarasti tavęs dabar.
Rimtai?
Taip.
Matei? Ne valdinga.
Jautri ir duodanti vertingą patarimą.
Taip.
Eik ieškot vaikų.
- Dabar pat. Nagi. - Taip. Ačiū.
Ir būk atsargus.
Gal jūs čia matėte du netvarkingai apsirengusius vaikus?
Netvarkingai?
- Čionai? - Taip, čionai.
Čia daug netvarkingai apsirengusių vaikų.
Taip. Daugybė neišauklėtų vaikų.
Negerai.
Maiklas Džordanas.
Kaire.
Puiki diena. Ši akimirka.
Puiki akimirka.
Taip, kieta akimirka, po galais.
Ji paskui mane atsekė.
Labai ačiū, tė... Maiki.
Tai buvo geriausia diena gyvenime. Labai tau ačiū.
Bičiuli, nusiramink. Dar susitiksim.
Taip, bet tu su manim tiek nebūsi arba nekreipsi dėmesio.
Kodėl aš tiek su tavim nebūsiu?
Dėl darbo.
Dėl darbo?
Man metas. Aš tave myliu.
Kas čia, po galais?
- Demonė. Eik į vidų. - Nieko sau.
Ji tykoja manęs su draugais. Prisimink ją.
Atiduok žemėlapį!
Pasilenk!
- Ką? - Prisimink!
Bijok! Prisimink!
Tėti!
Ir ką pasakė Mei?
Jis pasakė taip.
- Ne. - Taip ir pasakė.
Kas tau, vyruti?
- Tu išbalai. - Tikrai.
- Kas nutiko? Ką? - Else, Sidai, man metas.
Ji čia.
Maniau, tau bus įdomi Vinės istorija.
O, ne.
Ar dabar aš mirsiu?
Taip, galbūt.
Atleisk, kad mokiausi grafičio ant vonios ir svetainės sienų.
Atleisk, kad pavadinau ponią Fitsroj blogu žodžiu ir pasakiau, kad tu mane išmokei.
Nors iš tiesų jo išmokau iš tavęs.
- Sveiki. - Sveiki.
Mes iš socialinės tarnybos. Jūs skambinote dėl neprižiūrėto vaiko?
Taip. Ji atėjo labai nešvari ir sutrikusi.
Teisingai pasielgėte. Mes ja pasirūpinsime.
Taip. Dantis ji valėsi pagaliukais.
Pagaliukais?
Mieloji, šie žmonės tau padės.
Saf, ką darai?
Čia mūsų mama.
- Noriu ją vestis kartu. - Negalima.
Ji turi gyvent savo gyvenimą, antraip mes negimsime.
Noriu ją išgelbėt, Kevinai.
Ne.
O, ne.
Paleisk Lisą. Ir ateik pas mus, mieloji.
Mes suprantam, kad netekai savo mamytės.
Bet juk nenori, kad ir Lisa netektų savosios, tiesa?
Galiu tave apkabinti?
Labai tave myliu.
Gerai, dabar paleisk ją.
Saf, mums metas. Myliu tave, mama.
Malonu buvo susipažinti. Pasimatysim, kai būsiu kūdikis.
Tiems vaikams reikia pagalbos.
- Grįžkit! - Močiutė, regis, miela.
Skundikė!
Ei, demone!
- Saf! - Prisimeni mane?
Pulk, jei tokia kieta!
Saf! Ne.
Bėk!
Bjaurybe!
Vidžitai!
Fiana!
Turi tai, ko man reikia.
Sakiau tau. Tarp mūsų viskas baigta.
Kai susipažinom, buvau kitas žmogus.
Žemėlapio.
Taip, ne, neduosiu.
- Galim lėčiau? Ims durt šoną. - Bėk, Kevinai!
Atleiskit, atsiprašau, kad į jus atsitrenkiau, tai mano kaltė.
Ką?
Kevinai! Mes radom tave! Ir tave, Paprika.
- Safron. - Koks skirtumas?
Drąsu.
Net labai drąsu. Bet aš to nesureikšminsiu.
Aš drąsiai pasielgiau. Nenoriu sureikšminti. Buvau drąsus.
Fiana!
Fianos. Jūsų d...
Reikia dingt iš čia tučtuojau!
Galbūt nevertėjo čia slėptis.
- Nes mes dabar užspeisti. - Ką?
Ten galinės durys!
Bėk, ir tu bėk, ir tu! Aš jai parodysiu!
- Ne! - Ne, Biteligai, ne! Aš nesu valdinga.
Bet ne, Biteligai!
Taip! Noriu padaryt kai ką svarbaus.
Gal tai ir bus! Nagi!
Atsargiai!
- Bėkit! - Bėkit.
- Kas tu? - O kas tu?
Nagi, tuoj aš jums parodysiu! Taip!
Tai viskas?
Bėkit!
- Ar jis išsigelbės? - O gal tiesiog atiduokim žemėlapį?
- Ne! - Ne!
- Grynas Blogis neturi gaut žemėlapio! - Ne.
Turim jį palikt.
Ar išgelbėjot juos? Ar pavyko? Kur jie?
Mūsų tėvai dar maži vaikai.
Nukėlei mus ne į tą laiką, genijau!
Bet turim dingti iš šio laiko, kol Fianos mūsų nesučiupo.
O kaip Biteligas?
Fiana!
Ne, čia tik paniuręs jaunuolis.
Mums reikia įspėti save, kad išgelbėtume vaikus nuo Fianos.
Žinai, kaip tai padaryti?
Pats sau sakiau, kad mano žinios apie žemėlapį platesnės, nei suvokiu.
Tikrai?
Ne.
Laikas susilenkia. Laikas su...
Laikas susilenkia.
Laikas susilenkia, tai dviguba reikšmė.
Laikas susilenkia pats,
ir šie portalai atsidaro ties žemėlapio linkiais!
Ir jei atsuksiu šį laikrodį į ledynmetį,
tada atlenksiu žemėlapį per jo linkį,
laikas susilenkia.
Jergutėliau!
Atminkit, portalas atsiveria trumpam.
- Aišku. - Reikia tai aptarti.
Ne! Liaukitės aptarinėję ir eikit!
- O Dieve mano! - Ar čia mes ateityje?
- Mano įvaizdis. - Kodėl mes tokie prakaituoti?
Ilga istorija, nėr laiko.
- O kur aš? - Tiems vaikams gresia pavojus.
- Po velnių. - Taip, velniai.
Aš labai bijau.
Ne, tu nepaprastai drąsus!
Tavo asmeninis indėlis labai svarbus!
- Tikrai? - Taip! Prakeikimas!
Kodėl manęs nėr su jumis?
- Ar aš miriau? - Mes nežinom.
Kaip nežinot?
Kaip aš atvėriau portalą, per kurį jūs su mumis kalbat?
Tavo žinios apie žemėlapį kur kas platesnės, nei suvoki.
- Rimtai? - Taip! Laikas susilenkia! Supranti?
Ne, nesuprantu, ne.
- Kas mums atsitiko? - Kaip nežinot?
Ne! Daugiau jokių klausimų. Turit paskubėti. Nagi!
- Gerai. Ramiai. - Pala!
Kodėl visi tai daro?
Tu panašus į mano buvusiąją!
Tau pasisekė.
Po galais, būtina buvo sakyt sau, kad esu drąsus? Pamaiva!
O aš ir vėl pasakiau „laikas susilenkia“.
Mūsų pokalbis buvo toks pat.
Ne, aš nebuvau tokia valdinga.
Sveikučiai.
Tu gyvas!
- Žinoma. - Manėm, kad žuvai.
Koveisi su dviem Fianom.
Taip. Maniau, jos abi laimės.
Beje, Fiana, tavo buvusioji, puikiai mušasi.
Bet paskui jos tarpusavy susiginčijo.
Pažįstate mane. Aš pabėgau, suprantat?
- Nuėjau į prekybos centrą... - Pala, mums jau metas.
Žiūrėkit, radau, kuo pagydyti dviragį.
Ir dar knygą, kaip gydyti sužeidimus.
Tai bus tas svarbus dalykas, kurį padarysiu gyvenime.
Aš sakau, kad kai aš buvau tame laike, kur tu dabar esi, šito nebuvo.
- Kodėl? Kažkas pasikeitė? - Taip.
Altai, greičiau!
Fiana!
Gerai, mes įstatysime tau koją. 30-as puslapis.
Aš ir vėl susimoviau.
Kevinai, suprask, dar daug ko nežinome apie šią visatą.
Mes nežinom, ar įmanoma sustabdyti tokius svarbius dalykus,
kaip mirtį. Mes bandėme.
Bandėm išgelbėt Siuzan.
- Taip. - O kas jai nutiko?
Ji nukrito nuo skardžio, ir ją sutraiškė didžiulis akmuo.
Mirtis buvo neabejotina.
Skardis buvo aukštas. O dar tas akmuo.
Ir kad ir kiek kartų bandėm grįžt į ankstesnį laiką,
mes visada, visada grįždavom į laiką, iškart po įvykio.
Bet mes nepasidavėm.
Vis dar bandote?
Ne. Laikui bėgant pasidavėm.
Kartais gyvenime geriausia tiesiog kvėpuot ir gyvent toliau.
Pala. Jų čia nėra.
Ką?
Žiūrėkit, anglių neliko.
Pala, ar mes...
Pakeitėme istoriją?
Jis man keršija!
Sveiki?
Alio, girdite mane?
Ar girdit mane?
Kas čia dabar?
Taip, čia aš, Grynas Blogis.
Aš jus susekiau.
Laiko banditus ir jų vadą vardu...
- Penelopė. - Kevinas.
Šiaip jau, ne. Mes neturime vado,
beje. Bet, po teisybei, aš...
Jūs turit tai, ko man reikia.
Pagrindinį visatos laiko ir erdvės brėžinį.
- Ne, mes tikrai... - Ne!
Ne, regis, jo neturim.
- Mes jo neturim. - Mes jo neturim.
Jūs jį vadinate žemėlapiu.
- Taip. - Vidžitas jį turi.
Jūs jo negausit.
Jūs taip manot. Bet aš turiu tai, ko norite jūs.
Ir esu pasirengęs mainams.
Aš pačią pirmą dieną klausiau, ar turim „Zoomą“,
o tu padegei man padus.
Čia ne „Zoomas“, o juodoji magija.
Siūliau bevielio ryšio tinklą. Sustiprėtų signalas.
Čia mama su tėčiu?
- Lyg ir. Mama? Tėti? - Tu teisus.
Kevinai! Safron!
Su kuo jūs ten?
Mama.
Aš su Kevinu ir jo kvaišom draugais.
- Gerai. Aišku. - Aš tau ne draugas.
Mama, tėti. Manėm, jūs nebegyvi. Jūs jau buvot negyvi.
- Aš gyva. - Aš gyvas.
Safron, mums pavyko. Mes juos išgelbėjom.
Ne, Kevinai. Mes patys išsigelbėjom. Tiesa, Lisa?
Tiesa, Maikai.
Tu verkei ir maldavai...
Aš ėmiausi inciatyvos.
Nuo vaikystės kartais sapnuoju košmarus apie tą demonę.
Kaip žinot, mokiausi, kaip elgtis įkaitų grobimo atvejais,
nes vaikystėje manęs vos nepagrobė ta laukinė našlaitė.
Taigi, mes buvom pasirengę.
Tai ji. Toji demonė jau čia.
Labai prašom nieko mums nedaryt.
Mes patenkinsim visus tavo reikalavimus.
Paklusim paliepimams ir nurodymams.
Pakaks šio mielo šeimos susirinkimo.
Jei dar norit savo tėvus pamatyti gyvus,
atneškit žemėlapį į Amžinos tamsos tvirtovę.
Aš lauksiu.
Sėkmės jums abiem.
Iki.
Mums pavyko. Mama su tėčiu gyvi.
Ne, tai blogiau.
Blogiau už mirtį?
Taip. Truputį blogiau.
Tuomet mums reik surast tą Tamsos tvirtovę
ir išgelbėt mamą su tėčiu.
Bet ji – Legendų laikotarpyje.
Mums ten negalima.
- Kodėl? - Nes ten gyvena Grynas Blogis.
- Ir? - Ir jis yra blogis.
Grynas blogis.
- Ir? - Ir jūsų tėvai nėr tokie jau puikūs.
Ką jis turėjo galvoje sakydamas, kad buvot negyvi?
- Nežinau. - Aš to nepatyriau.
- Aš gyvas. - Aš gyva.
Gal, keliaudami laiku, jie kažką pakeitė,
ir tai pakeitė jūsų veiksmus?
Užsičiaupk, Džonai. Tai neįmanoma.
Ne. Įmanoma, šiaip jau.
Visai įmanoma.
Po šešių savaičių nuimkite gipsą,
ir jei dviragiui dar skaudės, sušerkit jam šias tris tabletes.
Vienas! Du! Trys!
Valgyt dabar?
- Valgyt tai dabar? - Valgyt?
Ne, nevalgykit šitų.
- Tris. - Valgyt tris dabar. Gerai.
Ne, šitų nevalgykit.
- Jos – dviragiui. - Penepe.
Taip?
Mes dabar su Kaga kartu.
- Taip. - Soriukas.
Gerai, taip. Suprantu. Puiku.
Tu pavydi?
Ne.
Taip, tu pavydi.
- Ji pavydi, Ane? - Tikrai nepavydžiu.
Tu naudojiesi manim?
- Ne, nesi. - Taip, tu išnaudotojas.
- Ane? Tu įtartinas. - Ne!
- Aš neįtartinas! Ne! - Įtartinas. Labai įtartinas.
- Iškeliauji, Saf? - Taip.
Turiu vėl keliaut gelbėt savo kitos šeimos.
Ačiū, kad rūpinotės manim visą šį laiką.
Prašom, Saf.
Iki pasimatymo.
Iki!
Iki.
- Viso, sese. - Viso, sese.
- Viso. - Viso, Saf.
- Viso. - Tai kol kas.
Lik sveikas, Amsi.
Liaukis, Kevinai!
Žemėlapio žinove, rodyk mums kelią į Tamsos tvirtovę.
Ten labai pavojinga. Jūs nenorit ten eiti.
- Eisim. - Atsiprašau.
Norėjau pasakyt, kad ten labai pavojinga, aš nenoriu ten eiti.
Kaip mums ten pakliūt, Vidžitai?
Ta vieta štai čia.
O, ne. Ji nuplėšta.
Ką?
Taip, nuplėšta.
Legendų laikotarpis – nuplėštame kampe.
Tuomet turim surast tą kampą.
Surast kampą?
Eime, kvaišos.
- Iki, Saf! - Iki, ane?
KAI KURIE PERSONAŽAI KURTI
TERIO GILIAMO IR MAIKLO PEILINO
PAGAL FILMĄ „TIME BANDITS“
Išvertė Egidija Namavičė