Portāla te nav.
Vai nu karte ir nepareiza, vai zeme ir nepareiza.
Vai arī tu kļūdies.
Jā, iespējams.
Tu saki, ka es varēju doties mājās no šejienes?
Jā, nu, tad, ja atradīšu portālu.
Varbūt kaut kas uzrakstīts te apakšā.
Ak nē. Tas ir... Nē.
Nekā. Šķiet, nekur nespēju to atrast.
Labi. Nu, gaidīsim, cik ilgi vajadzēs.
Šeit cilvēki no aukstuma nomirst.
- Vai līdz kļūs auksti. - Jā. Man jau ir auksti.
Ko darīsim, kad tur nonāksim?
Nu, ļoti svarīgi, lai pagātnē nesatiekat paši sevi.
Vai mēs sevi izdzēsīsim?
Mēs iekšēji noārdīsimies? Visi mūsu atomi vai vēl kas.
Nē, tas iedragās paštēlu.
Jā, esmu sevi agrāk redzējis. Tas bija ļoti dīvaini.
Tā, es prātoju, ko nozīmē šie simboli.
Varbūt atbilde ir aiz šī atloka...
- Es tiešām nekur neredzu to portālu. - Tur!
Tur tas ir.
Nu, cik ilgs laiks mums ir, lai izglābtu mūsu vecākus?
- Manu mīļo Keviniņ un Saurona. - Safrona.
Mums ir tikai 30 minūtes.
Trīsdesmit minūtes?
Jā, dosimies atpakaļ uz to vakaru, kad tevi satikām.
Tikai nedaudz agrāk.
Ko? Uz to vakaru, kad tas notika? Nevaram ceļot uz citu laiku?
Nē! Fianna un Augstākā Būtne abi tajā vakarā bija tur.
Jā. Nu, tur ir savi riski.
- Vai, pagaidi. - Nē, stāvi! Tas ir pārāk bīstami!
Nav mana problēma, sorri!
Ak dievs. Viņa ir tik...
- Jā, bet viņa ir mana māsa. - O jā.
- O, Kevin. - Nē, Kevin, nav droši!
Joprojām nemaz nezinām, vai varam pagātni mainīt.
Es zinu.
Šī nav mūsu māja.
Ledusskapī bija bērni.
Bērni, nespēlējieties manā ledusskapī!
Labi.
Kur mēs esam?
Melnbaltajos laikos?
- Ballīte. - Kā tu zini?
Tu neesi ballītē bijis.
- Esmu vienā bijis. - Neesi.
Biju, 20. gados.
- Nē, nebiji. - Biju.
- Nebiji. - Biju!
- Nē, nebiji! - Biju!
- Mums ir pusstunda, Kevin! - Tad beidz strīdēties!
Jā!
Vai te ir Binglija?
Diemžēl jā.
Uz kuru pusi ir Čizliklouza?
Es tādu nezinu.
Varat sameklēt telefonā?
Nē.
Mums vajag kādu centrālu objektu, pēc kā orientēties.
Tā mēs darām tundrā.
Uz kuru pusi ir iepirkšanās centrs?
Uz to pusi. Iesiet iepirkties?
Neļausim dēmonam pārvērst vecākus par ogli.
Drūmi.
- Diena. - Jābūt vakaram.
Varbūt mums ir vairāk laika.
Nevaram to darīt.
- Pirmajā reizē knapi izdzīvojām. - Jāiet. Viņi ir bērni.
Vispār es sāku šaubīties.
Jo negribu, lai bijusī draudzene padara mani par izdedžiem.
Negribu, lai neviens to izdara, bet īpaši ne viņa.
- Mums tas vēl jāapspriež. - Jā.
Nē! Beidziet apspriest un ejiet!
Ak dievs!
Tie esam mēs nākotnē? Mans paštēls.
Kāpēc esam tik sviedraini?
Garš stāsts. Nav laika.
Kur esmu es?
Tie bērni ir briesmās.
- Nu ellē. - Jā, ellē.
Man ir ļoti bail.
Nē, tu esi neticami drosmīgs. Tavs personīgais ieguldījums ir svarīgs.
- Oho, tiešām? - Jā! Nolādēts!
Kāpēc es neesmu ar jums?
- Vai es nomiru? - Mēs īsti nezinām.
Kā tu to domā - nezināt?
Kā es atvēru portālu, caur kuru jūs ar mums runājat?
Tu jēdz to karti labāk, nekā tu domā.
- Tiešām? - Jā! Laiks ielokās!
Saproti?
Nē, nesaprotu, nē.
- Kas ar mums notika? - Kā - īsti nezināt?
Nē! Vairs nekādu jautājumu. Jums jāiet, ātri! Ejiet!
- Ei, kas bija... Paga! - Labi. Nomierinies.
Kāpēc tā bļāva?
Kāpēc es tā izrīkoju?
- Kas ar mani notiks? - Ko es gribēju teikt?
Domāju, jāiet atpakaļ tāpat, kā atnācām.
Šī vieta izskatās vēl bēdīgāk nekā parasti.
Un visi ģērbušies retrostilā.
Varbūt tas tagad modē?
Es tiešām neesmu informēts par pēdējo modi.
Jā, paskaties uz sevi.
Pat mūzika ir retro.
Kā mammas atskaņošanas saraksts "Pie vīna".
Ir 1996. gads.
Ak dievs. Vecie laiki.
Tas nav 30 minūtes pirms mūsu vecāku nāves.
Tie ir gandrīz 30 gadi.
Vai Kartes Vīrs varētu tā kļūdīties?
Īstenībā šis ir viņa precīzākais veikums.
Kevin, tā māja ar Halovīna ļaudīm,
tā bija mūsu māja, pirms tā kļuva par mūsu māju.
Droši vien to nojauca, lai veiktu apbūvi.
Mūsu ielas vēl nav.
Mēs tur vēl nedzīvojam.
Mēs vēl nedzīvojam.
Man šķita, ka redzēšu mammu un tēti.
Tiešām šķita.
Man arī.
Es gribēju viņus izglābt.
Nekas, mēs mēģināsim vēlreiz.
Atgriezīsimies citreiz.
Mēs varam viņus atrast.
Ko?
Varam viņus satikt. Viņi tagad ir dzīvi.
Mēs vēl neesam viņiem piedzimuši, Safa. Viņi mūs nepazīst.
Bet mēs pazīstam viņus.
Zinu, ka viņa nezinātu, kas es esmu. Bet es gribu apskaut mammu, Kev.
Bet ja nu mēs izdarīsim ko nepareizu un liegsim mums piedzimt?
Ja mēs liegtu mums piedzimt, tad mūsu nebūtu, lai to liegtu.
Tas nozīmē, ka mēs piedzimsim, ne?
Padomā par to!
Ko?
Varbūt nesaki viņiem, ka tu esi viņu nākotnes bērns.
Tāpēc, ka viņi varbūt negribēs bērnus, kad redzēs, cik esmu garlaicīgs?
Ko tu teiksi?
"Esmu jūsu nākotnes dēls, atnācu glābt no dēmona,
kas jūs pārvērta bārbekjū briketēs, ko nēsāju jostas somiņā.
Tie esat jūs."
Es iešu uz opja māju, tu ej uz vecmammas un vectēva māju.
- Mums jāizdomā, ko teiksim. - Nekādas domāšanas! Dari!
Nokavējām. Viņa ģimene jau ir rēgi.
Es taču neizrīkoju, ko?
Šī nav īstā vieta. Vai šis ir Tumsas cietoksnis?
Esmu te. Es izdzīvoju.
Šī ir pareizā vieta.
Es izdzīvoju. Vēl esmu, Penelope.
Jā, jā, labi.
Ko nākotnes es domāja? "Laika locīšanās"? Kur tas ielokās?
Tu tiec skaidrībā! Mums jāglābj viņi.
Atvainojiet.
No kā viņi jāizglābj? Mēs nepateicām.
- Kā es būšu drosmīgs? - Es nezinu. Nespēju iztēloties.
- Forši. Fianna! - Lūdzu, malā.
O, piedošanu.
- Sajaucu jūs ar kādu citu. - Savu bijušo.
Tās bija vētrainas attiecības.
Acīmredzot.
Labi, lieliski, nu tad...
Tēti?
Draudziņ, nofočē! Ilgāk saglabāsies.
Tētis.
Es esmu Maikijs.
Kāds Maikijs?
Maikijs Hadoks. Kā sauc tevi?
Es esmu Kevins... Hadavejs.
Hadavejs? Tava mamma adīja vējā?
Jā.
Joks.
Labais.
Tētis teica, lai spēlējos laukā. Apčakarēju viņu.
Spēlēju laukā. Jipī!
Game Boy. Pārdevu riteni, nopirku šo.
Man bija sūdi.
Esmu dumpinieks.
Mani nogalināja.
Nekas. Man ir vēl viena dzīvība.
Jā.
Pamēģini. Superīgi.
Nē, nē, nē, nē, nē,
nē, nē, nē, nē, nē, nē, nē, nē,
nē, nē, nē, nē, nē, nē, nē, nē, nē, nē.
Labi, nospied to.
Es atradu viņu.
To sīci no īpašās guļamistabas.
Bet viņš ir nepareizā laikā.
Un viņš ir bez pārējiem.
Viņam rokās ir karte.
Esi drošs, ka tā ir karte?
- O jā, tad tā ir karte. - Jā, tā ir karte.
Tad ar to var iet uz dažādām zemēm, jā?
Ak nē. Paslēp, viņš to pamanīs.
Par vēlu. Es jau pamanīju.
Modini Fiannu!
Fianna!
Fianna.
Ko tu ar to domāji, kad teici, ka nezini, vai esmu dzīvs?
Tas nebija tagadējais es, Bitelig, tas bija es nākotnē.
Kā lai es zinu, ko nezina nākotnes es?
Vai es iekrītu laika tukšumā?
Es nezinu!
- Nu tad vai mani... piedodiet... noķer? - Es nezinu!
Tā, lieliski, klau.
- Te kaut kas ir? Nē. - Nē. Nekā.
Nē, acīmredzot nav.
Nākotnes es tā izrīkoja.
Tiešām izklausījos nepatīkami.
Vai es kaut nedaudz viņu atgādinu?
- Nē. - Nē.
Jo es neizrīkoju. Tā ir.
Labi, Alto, tev jāiejūk pūlī un jāuzzina, kuri no šiem ir Kevina vecāki.
Kāpēc es būšu drosmīgs?
- Vai tāpēc... - Ej taču!
Tiešām.
Izrīkoju? Nē, stingri pateicu. Ir atšķirība.
Manas omes kāzu kleita. Nokrāsoju melnu. Superīgi, ne?
Jā, nāvīgi.
Superīgi, jā?
Pazīsti tos, kas te dzīvo?
Jā, pazīstu, draugs.
Nāvīgi.
Vai pazīsti manus draugus Kevinu un Savlonu?
Viņi te dzīvo.
Viņi ir bērni.
Esat viņu mamma un tētis?
Fui.
- Fui. - Nē, draugs.
Nē, labi.
Daži bērni spēlējās ledusskapī.
- Kur viņi aizgāja? - Kaut kādā uzdevumā.
Jā?
Kaut kāds dēmons iepirkšanās centrā.
Iepirkšanās centrā. Superīgi.
Aina galā.
Sveika, gribi uzdejot?
Forši.
Sveika.
Labdien.
Ko gribi, mīļum?
Esmu cilvēks, kas nupat pārcēlies uz šejieni.
Un es satiekos ar vietējiem.
Labi.
Tagad, kad esmu satikusi jūs un...
Vai tā ir jūsu meita?
Jā, tā ir Lisa.
Viņa ir tik maziņa.
Jā, viņai ir seši gadi.
Mīļum, kur ir tava mamma?
Viņa nomira.
Man ļoti žēl.
- Noteikti skumsti pēc viņas. - Skumstu. Ļoti.
Skumstu pat pēc strīdiem ar viņu.
Kaut es varētu viņai atvainoties.
Nu, mēs visi sakām mammām ko tādu, ko nožēlojam.
Un tas nekas, jo, kad pati kļūsti par mammu,
tu atceries, kā pati teici to visu.
Mīļum, gribi ienākt?
Iedzert tēju. Nomazgāt netīro seju.
Kā varējāt viņu nepamanīt?
- Izgāja pa durvīm? - Nē. Izlauza tās.
Un viņas acis burtiski gailēja kā lava.
Fianna.
Vispār tas bija spēcīgs skats.
Mums jāatrod Kevins un Salmona pirms viņas.
Pagaidiet!
Esi atpakaļ.
Zināju, ka atgriezīsies.
Piedošu par izlauztajām durvīm, ja padejosi ar mani.
Priecājos iepazīties.
Nebija iespējas ar jums iepazīties.
Nē, nu, tu tikko šurp pārcēlies, ne?
Daudz cienījamāk.
Neesmu savu atspulgu redzējusi gadiem.
Esmu vecāka.
Nav slikti. Es tīrīju zobus ar zariņiem.
Varbūt paspēlējieties abas?
Man ātri jāpiezvana.
- Labi? - Jā, forši.
Sveika, mamm.
No virtuāla vājprāta veidotas nākotnes
Kuras, šķiet, pārvalda Tā mīlestība, kas mūsos ir
Pret nevajadzīgu Jaunās tehnoloģijas sagrozīšanu
O, ne skaņu mēs vairs nedzirdam Zem zemes visi dzīvojam
Labā dziesma.
Stilīga.
Vai tā jūs sakāt šajā laikmetā?
Jā. Tā ir par to, ka nākotne būs vājprātīga. Burtiski vājprāts.
20. gados jau būs lidojošas mašīnas.
Tā nebūs.
Ideja par lidojošām mašīnām ir gandrīz tikpat sena kā pašas mašīnas.
19. gadsimta beigas.
Oho. Zināšanas. Esmu pārsteigts.
- Tiešām? - Maikij, klusāk!
Bet mēs tusējam!
Skaņu mēs vairs nedzirdam
Es gribētu, lai nebūtu skaņas. Izslēdz!
Piedod, vectēv.
Kas ir tas sīkais nekauņa?
Nē, tu īste... Es...
Tas ir Kevins Hadavejs.
Tas ir tavs Game Boy?
- Konfiscēju. - Uz redzi, vectēv.
Velns, cik rupji!
Veicas, ka es jums abiem nesadodu pa ausi.
Piedod, vectēv.
Man ir 32 gadi, esmu vēl labā formā, zini?
Oho. Zinošs un dumpīgs.
Tu esi tik foršs, Kevin.
Vienmēr esmu gribējis, lai tu tā pasaki.
Proti, vienmēr esmu gribējis, lai kāds tā pasaka.
Forši, ka tas esi tu.
Kāds ir tavs tētis, Kevster?
Nu, viņš pret mani ir daudz labāks, nekā viņa tētis bija pret viņu.
Un domāju, viņš gribētu to zināt.
Es viņu mīlu.
Piedod, ka vienmēr runāju pretī.
Piedod, ka neatbildu, kad gribi, lai runāju.
Piedod, ka pērku tavā telefonā visu ko internetā.
Ko?
Piedod, ka griežu Kevinam miegā matus.
Piedod, ka necienu tevi.
Mēs spēlējam bēbjos un mammās.
Es esmu mamma.
Tik daudz veikalu.
Labi, kuros veikalos viņi varētu būt?
Kevin!
- Kevin! - Kevin!
- O nē, tas ir...
Nē.
Labi, Alto, saplūsti ar pūli! Noskaidro, vai kāds nav viņus redzējis.
Un uzmanies no Fiannas.
- Es? - Jā.
Kāpēc es? Nevis...
Nu, viņu mēs nākotnē neredzējām. Tevi redzējām. Zinām, tev viss labi.
Man nav viss labi?
- Tiešām? - Ne obligāti.
Šis ir tas drosmes mirklis, par kuru sev stāstīju.
- Pateiksi, cik pulkstenis? - O jā.
Parastā izsmiešana.
Tas ir saprotams.
Mums jāatrod Kevins un Kardamona pirms Fiannas.
Jā.
Fianna grib karti.
Vai varbūt viņa joprojām grib mani.
Kāds es muļķis. Ar mani viņa var dabūt abus.
Penelope.
Es nedrīkstu tagad mirt.
Labi.
Neesmu dzīvē neko paveicis,
tikai veidojis krūmus un, zini, nozadzis dažas vāzes.
Es savā mūžā neesmu paveicis neko svarīgu.
Bitelig, tevi pārņēmusi šī doma,
un šī izklaidība varētu tevi pakļaut riskam.
Un es tiešām nedrīkstu tevi zaudēt.
Tiešām?
Jā.
Tāpēc neizrīkoju.
Jūtīgi dodu labu padomu.
Jā.
Ej sameklē bērnus!
- Tūlīt pat. Dari to. - O jā. Paldies.
Un esi uzmanīgs.
Es gribēju zināt, vai jūs abi neredzējāt divus nošņurkušus bērnus?
Nošņurkušus mazos?
- Te? - Jā, te.
Te ir daudz nošņurkušu mazo.
O jā. Viņus neviens kārtīgi neaudzina.
Tas nav labi.
Maikls Džordans.
Ar kreiso.
Šī ir laba diena. Šis mirklis.
Šis ir lielisks mirklis.
Jā, dievīgs mirklis.
Es viņu atvedu šurp.
Liels paldies, tē... Maikij.
Šī bija mana mūža labākā diena. Liels paldies.
Labi, draudziņ. Atslābsti. Patusēsim vēl kādreiz.
Jā, bet es tevi reti redzēšu vai arī tu būsi aizņemts.
Kāpēc es tevi reti redzēšu?
Darba pienākumi.
Darba pienākumi?
Man jāiet. Es tevi mīlu.
Kas, ellē, tas?
- Tas ir dēmons. Ej iekšā! - Kā teiksi.
Viņa meklē mani un manus draugus. Atceries viņu!
Dod man karti!
Pieliecies!
- Ko? - Atceries!
Baidies! Atceries!
Tēti!
Ko Meja pēc tam teica?
Viņa teica jā.
- Nē. - Jā. Tieši tā.
Puis, viss labi?
- Pamatīgi nobālēji. - Tā ir, ne?
- Kas par vainu? Ko? - Elsij, Sid, man jāiet.
Te ir viņa.
Šķita, gribi dzirdēt par Vinijas hemoroīdiem.
Ak nē.
Vai šajā brīdī es miršu?
Jā, iespējams.
Piedod, ka mācījos zīmēt grafiti vannas istabā un viesistabā.
Piedod, ka nolamāju Ficrojas kundzi un teicu, ka to iemācījos no tevis.
Lai gan tiešām iemācījos no tevis.
- Sveiki. - Labdien.
Mēs esam no sociālā dienesta. Zvanījāt par bērnu grūtībās?
Jā. Viņa atnāca ļoti netīra un apjukusi.
Pareizi darījāt, ka piezvanījāt. Parūpēsimies par viņu.
Jā. Viņa tīra zobus ar zariņiem.
Zariņiem?
Mīļum, kāds atnāca tev palīdzēt.
Safa, ko tu dari?
Tā ir mūsu mamma.
- Gribu vest mums līdzi. - Nedrīksti.
Viņai jādzīvo viņas dzīve, vai arī mēs varētu nepiedzimt.
Kevin, es gribu viņu izglābt.
Ak nē.
Laid Lisu vaļā. Un nāc ar mums, mīļum.
Jā. Mēs saprotam, ka esi zaudējusi savu mammu.
Bet tu taču negribētu, lai arī Lisa paliek bez mammas, ne?
Drīkstu tevi apskaut?
Es tevi tik ļoti mīlu.
Labi, laid, lūdzu, viņu vaļā.
Safa, mums tagad jāiet. Mīlu tevi, mamm.
Priecājos iepazīties. Tiksimies, kad būšu zīdainis.
Viņiem vajag palīdzību.
- Atpakaļ! - Ome šķiet jauka.
Viņa ir stukačs!
Ei, dēmon!
- Safa! - Atceries mani?
Mēģini, ja domā, ka tevī ir iekšā!
Safa! Nē.
Bēdz!
Mūdze!
Vidžit!
Fianna!
Tev ir kaut kas, ko es gribu.
Es tev teicu. Mums viss beidzies.
Kad mēs iepazināmies, es biju cits cilvēks.
Karti!
Kar... Jā, nē, to tu nevari dabūt.
Varam lēnāk? Durs sānos.
Šausmīgi atvainojos. Mana vaina. Uzdrāzos jums virsū.
Ko?
Kevin! Mēs tevi atradām. Un tevi, Paprika.
- Safrona. - Vienalga.
Tas bija drosmīgi.
Tas tiešām bija drosmīgi. Neizpūtīšu ziloni.
Es paveicu ko drosmīgu. Bet negribu izpūst ziloni. Paveicu.
Fianna!
Fiannas. Ir di...
Mums ātri jātiek prom!
Nu, varbūt pieļāvām kļūdu, te slēpjoties.
- Domāju, esam slazdā. - Ko?
Sētas pusē ir durvis!
Ei, bēdz, un tu bēdz, tu arī! Un es cīnīšos ar viņu.
- Nē! - Nē, Bitelig! Es neizrīkoju.
Bet nē, Bitelig!
Jā! Es gribu paveikt ko svarīgu.
Varbūt šis ir tas. Nāc!
Uzmanīgi!
- Ejiet! - Ejiet, ejiet.
- Kas tu esi? - Kas tu esi?
Aiziet, uz priekšu! Jā!
Tik vien spējat?
Bēdziet!
- Viņam viss būs labi? - Nevaram viņām atdot to karti?
- Nē, nē, nē! - Nē!
- Tīrākais Ļaunums nedrīkst karti dabūt! - Nē.
Mums viņš jāatstāj.
Labi, tu izglābi viņus? Izdevās? Kur viņi ir?
Mūsu vecāki vēl bija bērni.
Ģēnij, tu mūs atvedi uz nepareizu laiku.
Nu, mums šis laiks jāpamet, pirms Fiannas mūs noķērušas.
Nu un kā ar Biteligu?
Fianna!
Nē, piedodiet, tikai nelaimīgs jauneklis.
Mums sevi jābrīdina, lai varam izglābt bērnus no Fiannas.
Zini, kā to izdarīt?
Nu, es sev teicu, ka jēdzu to karti labāk, nekā es domāju.
Tā ir?
Nē.
Laiks ielokās. Laiks ie...
Laiks ielokās.
Laiks ielokās, tam ir dubulta nozīme.
Laiks ielokās sevī,
un konkrētos portālus atver locījumi kartē!
Un, ja es pagriežu šo pulkstentiņu atpakaļ uz ledus laikmetu,
tad atveru vaļā kartes ielocījumu,
laiks ielokās.
Ak tu pasaulīt!
Tā, atcerieties, ka portāls ir vaļā īsu brīdi. Tā...
- Labi. - Mums tas vēl jāapspriež.
Nē! Beidziet apspriest un ejiet!
- Ak dievs! - Tie esam mēs nākotnē?
- Mans paštēls. - Kāpēc esam tik sviedraini?
Garš stāsts. Nav laika.
- Kur esmu es? - Tie bērni ir briesmās.
- Nu ellē. - Jā, ellē.
Man ir ļoti bail.
Nē, tu esi neticami drosmīgs.
Tavs personīgais ieguldījums ir svarīgs.
- Oho, tiešām? - Jā! Nolādēts!
Kāpēc es neesmu ar jums?
- Vai es nomiru? - Mēs īsti nezinām.
Kā tu to domā - nezināt?
Kā es atvēru portālu, caur kuru jūs ar mums runājat?
Tu jēdz to karti labāk, nekā tu domā.
- Tiešām? - Jā! Laiks ielokās! Saproti?
Nē, nesaprotu, nē.
- Kas ar mums notika? - Kā - īsti nezināt?
Nē! Vairs nekādu jautājumu. Jums jāiet, ātri! Ejiet!
- Labi. Nomierinies. - Ei. Paga!
Kāpēc visi turpina tā darīt?
Tu izskaties kā mana bijusī!
Laimīgais.
Nolādēts, man bija sev jāpasaka, ka esmu drosmīgs? Lielībmaiss!
Un es atkal pateicu "laiks ielokās".
Mums bija tieši šī saruna.
Nē, es tā neizrīkoju.
Sveiki.
Tu esi dzīvs!
- Protams. - Domāju, ka esi miris.
Cīnījies ar divām Fiannām.
O jā. Man šķita, ka viņas abas uzvarēs.
Starp citu, Fianna, tava bijusī draudzene, lieliski cīnās.
Bet tad viņas sāka viena ar otru strīdēties, zināt?
Es... Pazīstat mani. Es vienkārši aizlavījos, zināt?
- Un es aizgāju uz veikalu... - Paga, mums ir jāiet.
Skat, es atradu zāles divradzim.
Un tad es nopirku grāmatu, kā apkopt savainojumus.
Tā ir tā svarīgā lieta, ko savā dzīvē darīšu.
Es tev saku: kad es biju tur, kur tagad esi tu, tad šis nenotika.
- Kāpēc? Kaut kas ir mainījies? - Jā.
Alto, ejam!
Fianna!
Labi, ievilksim tavu kāju. Tā ir 30. lappuse.
Man atkal neizdevās.
Kevin, zini, mēs par šo Visumu tik daudz ko nezinām.
Mēs nezinām, vai ir iespējams neļaut nozīmīgām lietām notikt.
Piemēram, nāvei. Esam mēģinājuši.
Mēs mēģinājām glābt Sūzanu.
- Jā. - Kas ar viņu notika?
Viņa nokrita no kraujas, un tad viņu saplacināja milzīgs akmens.
Visai pārliecinoši.
Jau nokrist no kraujas bija slikti. Bet tad tas akmens.
Un, lai cik reižu mēģinājām nokļūt tur, pirms tas notika,
mēs vienmēr, vienmēr ieradāmies tieši pēc tā brīža.
Bet mēs nepadevāmies.
Tad jūs joprojām mēģināt?
Nu nē. Galu galā padevāmies.
Dažreiz dzīvē labāk ir ievilkt dziļu elpu un iet tālāk.
Paga. To vairs te nav.
Ko?
Skat, ogles pazudušas.
Paga, vai mēs...
Mainījāt pagātni?
Viņš vajā mani!
Ei!
Ei, vai dzirdat mani?
Varat mani dzirdēt? Dzirdat mani?
Kas par sviestu?
Jā, tas esmu es, Tīrākais Ļaunums.
Es sadzinu jums pēdas.
Laika bandītiem un viņu vadonim, kuru viņi sauc par...
- Penelopi. - Kevinu.
Vispār nē. Īstenībā mums nav vadoņa.
Per se. Bet īstenībā es b...
Jums ir kaut kas, ko es gribu.
Laika un telpas vispārējais pamatplāns.
- Nē, mums noteikti... - Nē!
Nē, diez vai mums tas ir.
- Mums tā nav. - Nav mums tā.
Jūs to saucat par karti.
- O jā. - Tā ir Vidžitam.
Tu nemūžam to nedabūsi.
Nu, tu tā saki. Bet man ir kas tāds, ko gribat jūs.
Un es esmu gatavs apmaiņai.
Es pirmajā dienā jautāju, vai te ir zūms,
un jūs man aizdedzinājāt pēdas.
Tas nav zūms, bet ļaunā maģija.
Uzlikšu režģa sistēmu. Pastiprināšu signālu.
Tie ir mamma un tētis?
- Tā izklausās. Mammu? Tēti? - Tev taisnība.
Kevin! Safrona!
Kas ir tie cilvēki, ar kuriem jūs esat?
Mammu.
Esmu ar Kevinu un viņa draugiem salašņām.
- Tā. Labi. - Neesmu tavs draugs.
Mammu un tēti. Mēs domājām, ka esat miruši. Bijāt miruši.
Neesam miruši.
Safrona, mēs to paveicām. Mēs izglābām viņus.
Nē, Kevin. Mēs izglābām sevi. Vai ne, Lisa?
Tieši tā, Maik.
- Tu raudāji un nedaudz lūdzies... - Izrādīju iniciatīvu - to.
Man kopš bērnības tas dēmons rādās murgos.
Un, kā tu zini, esmu izgājusi ķīlnieku apmācības,
jo, kad biju maziņa, mani gandrīz nolaupīja tā mežonīgā bārene.
Tā ka mēs bijām sagatavojušies.
Tā ir viņa. Ieradies tas dēmons.
Lūdzu, nedari mums pāri.
Mēs izpildīsim visas prasības.
Mēs sekosim visām pavēlēm un instrukcijām.
Labi, ģimenes saiet.
Ja gribat atkal redzēt savus vecākus dzīvus,
atnesiet karti uz Mūžīgās tumsas cietoksni.
Es gaidīšu.
Turieties jūs abi.
Atā.
Mums izdevās. Mamma un tētis nav miruši.
Nē, ir vēl ļaunāk.
Ļaunāk par nāvi?
Jā. Nedaudz ļaunāk.
Nu tad mums jāatrod tas Tumsas cietoksnis un jāizglābj mūsu mamma un tētis.
Bet tas ir leģendu laikā.
Mēs nedrīkstam turp doties.
- Kāpēc? - Tur dzīvo Tīrākais Ļaunums.
- Nu un? - Un viņš ir ļauns.
Tīrākais Ļaunums.
- Nu un? - Un jūsu vecāki nav tik lieliski.
Ko viņš ar to domāja, ka bijāt miruši?
- Nezinu. - Neesmu neko tādu pieredzējusi.
Neesam miruši.
Varbūt viņi, ceļodami laikā, kaut ko mainīja
un pārveidoja to, ko tu izdarīji?
Aizveries, Džon. Tas nav iespējams.
Ak nē. Vispār tas ir iespējams.
Tas ir pilnībā iespējams.
Ģipsi var noņemt pēc sešām nedēļām,
un, ja divradzim sāpēs, iedodiet viņam trīs šīs.
Viens! Divi! Trīs!
Ēst tagad?
- Ēst tagad! - Ēst?
Nē, neēdiet tās.
- Trīs. - Trīs ēst tagad. Labi.
Nē, neēdiet tās.
- Divradzim. - Penepe.
Jā?
Mēs ar Kagu tagad kopā.
- Jā. - Sorri.
Skaidrs, jā. Tas ir loģiski. Labi.
Tu greizsirdīga?
Nē.
Jā, tu baigi greizsirdīga.
- Viņa greizsirdīga, jā? Oki? - Tiešām ne.
Tu mani izmanto?
- Nē. Es to nedarīt. - Jā, tu esi izmantotājs, esi.
- Oki? Tu esi aizdomīgs. - Tā nav. Nē!
- Neesmu aizdomīgs! Nē! - Tas ir ļoti aizdomīgi.
- Safa, tu dodies prom? - Jā.
Man atkal jāiet glābt manu otru ģimeni.
Paldies, ka visu šo laiku rūpējāties par mani.
Viss kārtībā, Safa.
Tiksimies.
Čaviņas!
Jā, čaviņas.
- Atā, mās. - Atā, mās.
- Atā. - Atā, Safa.
- Atā. - Nu tad atiņas.
Visu labu, Stenētāj.
Kevin, aizveries!
Labi, Kartes Vīr, parādi mums, kā tikt līdz Tumsas cietoksnim.
Pārāk bīstami. Negribat tur iet.
- Mēs gribam. - Piedod.
Gribēju teikt: pārāk bīstami, negribu tur iet.
Vidžit, kā lai mēs tur tiekam?
Nu, tas ir te.
Ak nē. Tā trūkst.
Ko?
Jā, tā trūkst.
Leģendu laiks ir trūkstošajā stūrī.
Tad mums jāatrod tas stūris.
Atrast stūri?
Jefiņi, nāciet!
- Uz redzi, Safa! - Čaviņas, oki!
DAĻĒJI PAMATĀ TERIJA GILJAMA UN MAIKLA PEILINA TĒLI
PAMATĀ FILMA TIME BANDITS
Tulkojusi Laura Hansone