БАНДИТИ В ЧАСІ
Кажу, вона розумна. Стане в пригоді.
Вона чутлива.
Я маю чуйку. Це правда.
Їй не можна довіряти. Працювала у боса.
Ми всі в нього працюємо, але це слушно.
- Чому ми маємо їй довіряти? - Вона кльова. Бачила світло.
Мені пояснили декілька моментів.
Мапа Верховному потрібна для того, з чим я не згодна.
Я розумію слушність імовірного бунту, але хто ви такі?
Просто найстрашніша банда
у часопросторовому континуумі.
Я думала, ти херувимська кавоварка.
Це теж. Для заробітку.
А тебе щось не влаштовує?
Ні, люди люблять херувимське лате.
Кажуть, пікантне.
Так і є.
То ти з нами?
Так, з вами.
Добре, тоді слухай.
- Боббі? - План такий. Ми її вкрадемо.
Що вкрадемо?
Украдемо мапу.
Так. Тільки одна проблемка: її вже вкрали.
Ті дизайнери чагарників? Ти їх бачила взагалі?
- Я йшла по сліду. - Вони тупі, тупі, тупі.
Думаю, саме тому бос хоче повернути собі мапу.
Соромно, що його перехитрували йолопи.
Вони гадки не мають, яка вона могутня.
- А ви маєте? - Ще б пак.
І коли ми повернемо мапу, все зміниться.
Але як ми її повернемо, якщо вона в інших бандитів?
Я покажу.
Троя.
ТРОЯ 1200 РІК ДО Н. Е.
- Вона трошки горить? - Я вже тут була.
- Там чортзна-що. - Кевіне, нащо ти нас сюди привів?
У мене є подруга.
Неправда.
Чесно. Кассандра. Вона віщує майбутнє.
- Це неможливо. - Не може бути.
Усе, що вона казала, здійснилося.
Може, вона розкаже, де загублений ріжок мапи.
Ти справді думаєш, що вона допоможе?
Так.
- Так. - Ну ходімо тоді.
А нам точно туди треба? По-моєму, вона горить.
У денну пору це місто сповнене насильства.
Його саме розграбовують греки.
То ти нас привів у саме пекло бойових дій.
Типовий Кевін.
Обережно зі списами. Так і вбити можна.
І як нам у цьому гармидері відшукати ту Кассандру?
У когось запитати.
- Вибачте. - Кевіне, обережно.
Це ти. А ми тебе вчора бачили.
Ми прийшли до подруги. Кассандри.
Її кинули в темницю.
- Окей. - Окей, окей.
Здаємося.
- Ми перемогли! - Ви програли, троянці!
Ми вас виручимо. Нема питань.
Тоанте, Діомеде, відведіть їх у тюрму.
Інших теж, але ці йдуть на відвідини.
Слухаємося.
А хто з них, він сказав, відвідувачі?
Не знаю, я дивився на бій.
Ви... Ви...
Пішов!
Та заходжу.
Раді були відвідати. Не пропадайте.
- Чудово. - Молодець, Кевіне.
От молодець, Кевіне.
Вона напевно десь тут.
Кевіне, ми хочемо тобі допомогти,
- але ти дуже все ускладнюєш. - Ага.
Заглянь дарованому коню в зуби.
Я повторювала, але ніхто не слухав.
А тепер що?
Це вона! Кассандра! Кассандро!
Кевін! Як приємно знову тебе бачити.
Я думаю, вона нещира.
Отож.
На ній прокляття. Хай що каже, ми не віримо.
Це як тато – мені.
Типу так, тільки ти завжди брешеш.
- Ну то й що? - Кевіне, ти вже врятував усесвіт?
Ще ні. Але планую – одразу після порятунку батьків.
А не думаєш, що краще врятувати всесвіт, а потім – батьків?
Нам потрібен загублений ріжок мапи, щоб знайти час легенд.
Ти знаєш, де його можна знайти?
Я думаю, вона знає.
У мене хороше передчуття.
Вона нам поможе.
Видатна провидиця.
Де ви його бачили востаннє?
- Та ну. - Таке собі віщування.
Це не пророцтво. Мама теж завжди таке питала.
Але порада хороша.
То де ви востаннє його бачили?
Востаннє ми його бачили, коли...
- Так. - Коли що?
Коли загинула Сюзен.
Ми Бандити в часі. Сюзен була головна бандитка.
Найкраща поміж нас.
Сюзен. Це її розчавив гігантський валун?
Дякую, Кевіне. Як чуйно.
- А промовчати не міг? - Кевіне, це нечемно.
Якщо ріжок мапи ви востаннє бачили там, де загинула Сюзен,
то туди нам і потрібно.
- Може, й правда. - Може.
- Можливо. - Він каже правду.
Тепер я сумніваюся.
Він помиляється.
Може, й Сюзен врятуємо.
- Ми пробували. Багато разів. - Дуже багато.
Дуже-дуже багато разів.
Після чотирьох я втратив лік.
Подругу ви не врятуєте.
Цього разу вийде.
- Ми врятуємо подругу. - Врятуємо.
- Ось що це означає. - Ми врятуємо подругу.
Коли зʼясуємо, як звідси вибратися.
А таке питання: я коли-небудь воззʼєднаюся з Ґевіном?
Я тут видивляюся людей, які можуть мене вбити.
Так чи ні?
Якщо вирушите в цю путь, ти з ним воззʼєднаєшся.
- Отже, я його більше не побачу. - Згадай прокляття.
Просто дуже важко їй вірити.
Ґевін живе на голові в людини.
Це безглуздя, з прокляттям чи без.
Ми доведемо Верховному, що ми не просто дизайнери чагарників?
Так.
Я коли-небудь оговтаюся від розриву?
- Ні. - Добре.
Я буду самотній?
Так.
Кевін перестане бути нердом?
- Ні. - Ми переможемо Чисте Зло?
Ні. В жодному разі.
Чудово. Гарантована перемога.
Але це недобре.
Не забудь урятувати всесвіт. Я знаю, ти спроможний. Я в тебе вірю!
Ходімо до порталу
і знайдемо зниклий ріжок мапи. Вперед.
- І мерщій. - Мерщій.
Бігом, бігом! Затуляйтеся дітьми як щитом!
«Живе на голові в людини».
Портал має бути десь тут.
Це портал?
На мапі його нема.
А це що за чорт?
Це Нептун?
Посейдон. Грецька версія.
Схиліть коліна перед Посейдоном.
От би вся історія була така кльова.
Це не історія, Сафф. Це міфологія.
Точно. Для історії надто цікаво.
Поверніть мапу.
Це Верховний!
Будь ласка, ми лише хочемо врятувати батьків від Чистого Зла.
Допоможете нам?
Поверни те, що належить мені!
Кевіне, раціональні аргументи на нього не діють. У нього комплекс бога. Тікай!
- Ого. - Це точно, що ого.
Вибач, не хотів тебе налякати, Кевстере.
Ти ж Кевстер, правда?
Ну, так.
Так я й думав. А хто я, знаєш?
Верховний?
Так, Верховний.
Це що, рай?
Ні, Кевіне, це не рай.
Це лише безрозмірний
невизначений білий простір, який я створив з нічого.
А чим було ніщо до цього?
Цілковитою чорною пітьмою.
А до неї все було рожеве.
Я міг з неї зробити будь-що.
Наприклад, музей?
Навіть музей.
Експонати тут і там, сувенірна крамничка з листівками,
а ще – кафетерій з гидкою їжею.
Я можу зробити все що завгодно, будь-що, але не зараз.
А хіба ви не можете...
Усе не може статися просто так.
Потрібен час.
А ще – дурні пошуки персоналу, без яких нині не обходиться.
Морока ще та.
Я тебе сюди переніс не щоб потеревенити про побудову музеїв.
Ні. Мене турбує щось інше, і потрібне мені щось інше.
Здогадуєшся, що це? Не вгадуй. Я скажу.
- Вам потрібна мапа. - Потріб... Ти знаєш?
Ти... А як ти знаєш?
Коли ви були у величезній голові, то ви...
Так. Тобто ти знаєш. Добре.
Мені справді потрібна моя мапа. А як я її отримаю?
Бандити не хочуть її віддавати.
Прокляття.
От би хтось мені допоміг.
Людина, яка на моєму боці.
Типу шпигун?
Шпи... А це ідея.
У вас, юначе, багата уява.
Так, можливо типу шпигун.
Шпигун, який викрадає вкрадені речі й повертає власникові.
Якби ти випросив у них мапу,
а потім віддав її мені, то я б тебе за це винагородив.
Мій власний повнорозмірний Стоунгендж, щоб там жити?
Ні.
Я більше думав про те, щоб повернути тобі батьків.
А ви можете?
Чи можу я?
Кевіне, я можу все.
Я можу повернути тобі батьків. Так.
Ба більше: ті батьки були трохи неправильні,
згоден?
Вони тебе не підтримували,
їм начхати було на історію, вони терпіти не могли, що ти читаєш.
Кевіне, вони тебе не слухали.
Я можу подарувати кращих батьків.
Як тобі варіант? Батьки, які тобою цікавляться.
Ти міг би мати будь-що...
чи будь-кого.
Кевіне, можеш мати будь-яких батьків.
- Може, хочеш... - Кевіне.
- ...це. - Іди до нас.
Ні, Кев, до нас.
Ти їм усім потрібен. Поглянь.
Долучишся до них, Кевіне?
Кевіне, розкажи нам факти з історії.
Ну його, той футбол.
Історія, історія!
Що скажеш, Кевіне? Домовимося?
Кевіне.
Кевіне, послухай. Ця мапа для мене дуже важлива.
Так.
Будь моїм шпигуном, іди до бандитів
і роздобудь мапу.
Ти міг би мати будь-що. Усе, що захочеш.
Це не дуже чемно.
Було на межі.
Ще б трохи, і все.
- Ледь не схопив Кевіна. - Як він нас знайшов?
Чому все шкереберть?
Усе шкереберть, бо Пенелопа – жахливий керівник.
Або тому, що ти не вмієш читати мапу,
містере «О, ми в тундрі» та «О, я думаю, це Париж, 1920 рік».
Ми туди потрапимо. От побачиш.
Може, серед нас є шпигун.
- Де Джуді? - Точно. Де вона?
Такий варіант. Або ще ось: ви зникали в пустелі.
До речі, ви всі зникали. Я ні.
Типова шпигунська діяльність.
- Це ти, актор? - Так.
Який ніколи не буває собою, майстер маскування.
Я думаю, ви втрьох заодно.
Це шпигунська мережа.
Я можу казати лише правду.
Твоя гра – не правдолюбство, друже.
Пенелопо, я не шпигун. Це в тебе приховані мотиви.
- Що? - Сфокусуйтеся. Прошу.
Так.
Треба сфокусуватися.
Нам треба туди, де загинула Сюзен.
Та ну. Це дуже далеко.
До того місця – довжелезна дорога крізь простір і час.
Я обчислив короткий шлях, без усіх тих зупинок.
Експрес-маршрут, якщо хочете.
- Є якийсь підступ? - Ні. Ну, та...
Господи. Ледь не злетіли.
Ми мало не впали з кручі!
Ого, я не схибив.
Ти сказав, що ми напевне виживемо.
- Майже напевне. - Майже?
- Імовірність – 60%. - Шістдесят відсотків?
А чого ти казав, що в Пенелопи є прихований мотив?
Так. Пенелопа таємно мені наказала
водити нас по місцях, де міг бути Ґевін.
Такий у неї був план. Правда, Пенелопо?
- Що? - Хто?
Її колишній жених.
Колишній тому, що він зник. Формально ми й досі разом.
Ні, ні. Ти казала, що ми бунтуємо заради свободи, щоб жити своїм життям.
А сама шукала ексбойфренда?
- Нареченого. - Ти нам брехала?
Я це не так бачу.
Ні, все... це багатогранна ситуація.
Це не... Він представив у хибному світлі.
Он, дивіться. Це нас схопили маорі.
- Гляньте! Там Джуді. - Джуді!
АОТЕАРОА 1320 РІК Н. Е.
Джуді! Уникай порожнечі!
Ми нас не чуємо. Джуді!
І знову пізно.
- Завжди пізно. - Так.
- Хвилина мовчання. - Це тут загинула Сюзен.
- Ну дякую. - Який ти чуйний.
- Дуже. - Дякую.
Так, це та круча, з якої трагічно впала Сюзен,
і так, її трагічно розчавив великий камінь.
- Боляче. - Взуття.
Усе, що від неї лишилося.
Я там не бачу трупа.
Ні, ми чули крики.
І бачили, як вона падала.
А потім вона сказала: «Я падаю з цієї кручі».
А потім сказала: «Зараз мене розчавить цей гігантський валун».
Це було гнітюче.
І все, що лишилося на згадку про неї, – це взуття.
Розмір 47.
- Вшануємо Сюзен? - Ага.
Сюзен.
Не хочу перебивати цей депресивний вайб,
але це не вона отам?
Очманіти.
Це ж... Вона!
Вона не... Вона не...
Сюзен! Сюзен!
- Сюзен! - Сюзен! Сюзен!
- Сюзен! - Вона від вас тікає.
- Просто не впізнає нас. - Так.
- Сюзен, ми йдемо! - Сюзен!
- Спускаємося!
Сюзен!
- Сюзен! Сюзен! - Цього порталу немає на мапі.
Нема. Та й мапи в неї немає.
Або є.
Зниклий ріжок.
Вдала мертву, щоб його вкрасти.
Сюзен на таке не здатна.
Сюзен, ми йдемо! Ми скоро!
Вона так нам зрадіє!
Сюзен!
ДИНАСТІЯ ЦІНЬ 220 РІК ДО Н. Е.
Сюзен!
Сюзен! Вона не чує.
Може, від валуна втратила слух.
Слух втратила? Тебе ніколи не відправляли в повний ігнор?
Сюзен!
- Сюзен, це ми! - Сюзен!
Вартові, зупиніть їх. Стійте, стійте. Стояти.
Сюди бігти не можна. Тут стіна.
Стіни тут немає. Ми наздоганяємо подругу,
яка, мабуть, отут перестрибнула.
Ніхто не здатен перестрибнути цю стіну. Це неможливо.
Вона перестрибнула, бо стіни немає.
- Стіна тут є. - Тоді як жінка опинилася там?
- Сюзен! - Це кодове слово? «Сюзен!»
А я знаю, хто ви.
Наймані вбивці, яких підіслали вороги, щоб знищити мене.
Подейкують, що я забобонний.
Але це не забобони,
якщо тебе постійно намагаються отруїти!
- Ми не намагаємося. - Ні.
Це якраз те, чому я хочу запобігати за допомогою стіни.
Ви Цінь Ши Хуан?
Так, малий убивце.
Ух ти. Я завжди мріяв побачити вашу велику стіну.
Що ж, добре, але вона не...
Велика. Ну, насправді вона хороша.
Недобудована, але дякую.
Завжди будь ласка.
Усе, ходімо.
Якщо вони перейдуть на цей бік,
виколіть їм очі й випатрайте, як рибу.
- Ой, капець. - Серйозно? Бо не перестрибнули не-стіну?
Це надто суворо.
Стривайте. Я ворожбит.
Ворожбит? Це ж моє улюблене, після стін.
Я можу сказати,
що люди з усього світу зʼїжджатимуться, щоб побачити вашу стіну.
Вона не для того, щоб притягувати людей. А щоб їх не пускати!
Усе так і буде.
Її спорудять з чотирьох мільйонів цеглин, а будівництво триватиме дві тисячі років.
Дві тисячі років?
Будівельники казали, чотири місяці. От вічно вони брешуть.
Хороших будівельників важко знайти.
- Ну правда ж? - Ого, чотири мільйони цеглин.
- Клас. Вітаю. - Молодець. Ви молодець.
- Нам дуже треба туди. - Так, чудово.
Вартові, пропустіть їх.
- Дякую. - Перевірте на отруту.
А що, непогана ідея.
Чотири мільйони цеглин – це ж мегакруто.
Повірте, все складеться якнайкраще.
Ви станете першим імператором Китаю.
- Що таке Китай? - Китай – це...
Кевіне, треба бігти, щоб наздогнати Сюзен!
Сюзен?
Це Сюзен! Сюзен!
Боже милий!
Це Олімпійські ігри? Стрибки у висоту?
Набагато гірше. Це місто Каффа, 1343 рік.
КАФФА 1343 РІК
Його взяла в облогу монгольська орда
і тепер катапультує в місто чумні трупи.
Фу. Чому ти це знаєш?
Це перший зафіксований випадок застосування біологічної зброї.
Саме так Чорна смерть потрапила в Європу.
Тоді нам треба йти звідси.
Ага, в натовпі зомбі загубимося, і все.
Ці сторінки історії краще читати, ніж проживати.
- Де Сюзен? - Ми її загубили.
Сюзен! Сюзен!
Сюзен!
Сюзен! Вернися!
Гей, гей, гей!
Чого це ви бігаєте й шукаєте, заглядаєте й бігаєте?
Це що таке?
Ми шукаємо свою подругу, Сюзен.
І намагаємося уникнути надзвичайно заразної смертоносної хвороби.
Так звана бубонна чума.
Та не переймайтеся ви нею.
Це божевілля – не перейматися вкрай заразною хворобою, яка несе смерть.
Та ні, це як грип. Зрештою всі перехворіють.
- Серйозно? - Ні, ні.
Чумою заражаються лише старі, а нам усього 24 роки.
Або якщо миються. Тому не мийтеся. Це важливо.
Він миється.
Так, але в сечі.
Так.
- Ні. - Так.
Гарантований захист від бубонної чуми, 100%.
Слідкуйте за мною, я даю поради.
Яка соцмережа?
Ноги. Ідіть слідом за мною.
Унизу, ліворуч. Там моя крамниця.
- Ні. Ми не підемо. - Для вас є килими.
Вам сподобається. Ідіть.
Сюзен! Вернися. Це ми. Сюзен!
Сюзен!
Сюзен, не можна... Сюзен.
Сюзен, це ж ми.
Сюзен!
Тебе важче знайти, коли ти постійно втікаєш.
Сюзен!
- Сюзен, це ми. Так. - Сюзен.
Я знаю, що це ви, бо ви не розумієте натяків!
Я йду від вас, ясно?
Я більше не бандитка.
Сюзен такого б не сказала.
- Я Сюзен! - Що ти зробила зі справжньою Сюзен?
Я Сюзен,
мені треба в одне місце, і я не хочу, щоб ви за мною йшли.
Дайте мені спокій.
Я...
я не розумію.
Люди, вибачте.
Я маю сказати щось важливе.
Хвилиночку.
Хвилиночку. Що за кашель?
Це я прочищав горло.
Я планую виступити з промовою. Отак, знаєте.
Альто, чужинців, які могли принести чуму, вбивали.
- Але в нас немає чуми. - Ні.
Ви це чули?
Я думаю, ці непрохані гості могли принести нам чуму,
в існування якої я не вірю.
Що? Ні, люди.
Не вбивайте нас через підозру, що в нас смертельна хвороба.
Нехай це зробить сама хвороба, у якій ви нас підозрюєте.
- Дарма я сказала... - Ні.
Чума в тих трупах, які катапультують, а не в нас.
Не в нас. Віджите...
Лишенько.
Як моторошно.
Не вбивайте нас.
- Та заходьте вже. - Сюзен.
Що то було?
Ура. Сюзен прийшла на порятунок.
Вона б не дала юрбі розтерзати нас.
Я знав, що вона жартома нас проганяє.
У неї класне чуття гумору.
Сюзен! Де ж вона?
Сюзен!
Ваша несправжня подруга в тому будинку.
Чому ти так думаєш?
Бо інших тут немає. Де ж іще?
Я теж хотіла це сказати. Вперед.
Ану ж там Верховний, перевтілений у Зевса?
Може, це пастка, яку влаштувала шпигунка.
Моя сестра не шпигунка.
Усе йшло шкереберть задовго до її появи.
В принципі, відколи ти зʼявився.
Шпигун, мабуть, Кевін.
Сюзен точно знає, хто шпигун.
Розберімося з цими нісенітницями про небажання бути бандиткою.
Ґевін?
Очам не вірю. Я...
Так довго шукала і нарешті знайшла тебе.
Ох, Ґевіне.
Сюзен?
Ґевін.
- Ґевін? Сюзен? - Як чудово.
Ґевін живе з твоєю найкращою подругою,
і ти зможеш ходити до них у гості до обох одночасно.
А що сталося?
Сюзен, прийми від нього руку, якщо він не падає.
Та навіть якщо падає, я його підтримаю.
Відійди.
Пенелопо, я кохаю Сюзен.
А я – Ґевіна.
Ні, але я...
Я мандрувала крізь час, щоб тебе відшукати
і показати, на що я здатна, якою можу бути.
І це добре. Для тебе.
Ні, це для тебе. Для тебе. Не для мене – для тебе.
А натомість ця бандитка, ця крадійка, вона...
Ти вкрала в мене єдине справжнє кохання.
Пенелопо, я не коштовність.
Для мене – був.
Найбільшою коштовністю у всесвіті.
Ми не знали, як тобі сказати, тому я втік.
Ні... Ні, я...
Я ризикувала життям, щоб зібрати для тебе найбільші багатства світу.
Поглянь... вони в мене тут. Бачиш?
Поглянь, це ж для тебе. Просто подивися на все це.
Ось столове срібло з георгіанських часів, від графа Сандвіча.
А ще тут є...
Поглянь на золото й рубіни від Манса Муси й Каїрського султана.
А це зуб динозавра.
Хочеш сказати, тобі це не треба?
Пенелопо, мені не потрібні були скарби.
Мені потрібен був твій час, а ти витрачала його на щось інше.
І твоє зображення не потрібне?
По-твоєму, це я?
Але ж це ти, правда?
Ні, це... Я думаю, ти бачила тільки те, що хотіла, Пенелопо.
Але, якщо подумати, то з цього вийде класна підвіска на шию.
А от тепер це не твоє.
Як так вийшло?
Я розіграла власну смерть, щоб утекти від вас.
І вкрала клапоть мапи, щоб ви мене тут не знайшли.
Чому ти хотіла втекти від Пенелопи, я розумію,
але ми тобі чим не догодили?
Бандитка – це ж назавжди, хіба ні?
Спустіться на землю.
Хіба ми робили щось корисне?
Часто були на волосину від смерті й нічого путнього не вкрали.
Я просто хотіла бути з Ґевом, але ваша банда мені заважала.
Ясно.
Ну, щось ми таки вкрали, але...
Але що? Оце й уся ваша здобич.
І де Джуді?
Вона загубилась у порожнечі.
Підозрюю, що втекла.
Ви не Бандити в часі.
Ви просто невдахи-туристи, проїздом по історії.
Навіщо ви взагалі?
Ви не досягли нічого, на що ми замірялися.
Так. Це правда.
Ми не досягли нічогісінько з того, на що замірялися.
Навіщо ми?
Може, нам усім зробити так, як Сюзен:
відірвати по клаптику мапи й розбігтися,
а потім більше ніколи не бачитися.
Пенелопо.
Нехай Ґевінові ти не потрібна. Але мені потрібна. Дуже.
Дякую, Кевіне.
Сюзен правду каже.
Ми не досягли жодної своєї мети,
зате досягли інших цілей.
Навіщо ми взагалі?
Ми банда, гурт, збіговисько людей.
Так. Збіговисько людей. Цілком слушно. Не заперечую.
Я не закінчила.
Ми команда.
Ми піклуємося одне про одного.
Ось для чого ми. Ось чого ми досягли.
Не треба справляти враження на тих, кому нема до нас діла.
Нам є діло одне до одного, навіть до найновіших членів команди
Саме тому ми допоможемо їм врятувати батьків,
доведемо їх до порога найнебезпечнішого кутка всесвіту.
Пенелопо, я піду за тобою до дверей Фортеці вічної пітьми.
Я теж, до самого входу, але не далі.
Я теж. Залюбки пройду весь цей шлях,
але всередину не зайду. Отакий я боягуз.
Добре. Сюзен, нам потрібен твій клапоть мапи,
щоб знайти дорогу в час легенд.
Вам не потрібна мапа, щоб знайти час легенд, дурбелики.
Ви вже в ньому.
Землетрус!
Що це?
Кевіне! Обережно!
Що це за страхіття?
- Та це Ген. - Ви живете на голові у велетня?
«Живе на голові в людини».
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖІВ, ЯКИХ СТВОРИЛИ
ТЕРРІ ҐІЛЛІАМ ТА МАЙКЛ ПЕЙЛІН
ЗА МОТИВАМИ ФІЛЬМУ «TIME BANDITS»
Переклад субтитрів: Олена Любенко