Sveikas, Henai. Aš Biteligas.
Žinok, aš suprantu, kaip tu jautiesi.
Kai esi toks didelis.
Turiu tokią pat bėdą.
Nuolat daužau kakta staktas.
Aš teisus?
Labas, Henai. Aš Kevinas Hadokas.
Labas, Kelvinai Hamokai.
Aš noriu išgelbėt savo tėvus. Padėsi mums?
O, taip. Man patinka padėti žmonėms.
Gali mus nudanginti į Tamsos tvirtovę?
Tik nesakykit, kad jums ten reikia.
Prašau. Ten laikomi mano tėvai.
Gerai.
Gerai. Aš padėsiu.
Nunešiu jus taip arti, kiek pats drįsiu.
Taip.
Tai koks tavo planas, Kevinai?
Planuoju paprašyt Gryno Blogio paleist tėvus.
Taip. Ne, žinau. Bet koks tavo planas?
Toks. Paprašyt jo.
O kai jis nekreips į tave dėmesio, ką darysi?
Nemanau, kad taip bus.
Manau, jis nustebs, kaip stipriai mes su Safron mylim savo tėvus.
Juk žinai, kad jis blogis, taip?
Jis nebus matęs gyvenime nieko panašaus,
todėl sutiks paleisti tėvus.
Nemanau, kad tai planas Kevinai.
Tai planas, bet jis neabejotinai pasmerktas žlugti.
Ne sykį teko dalyvaut prastuose planuose, o šitas – blogiausias iš visų.
Būk ramus. Aš turiu normalų planą.
Mūsų kelionė baigta.
Gavinai, gali būti, jog paskutinį kartą matai mane gyvą.
Taip.
Vedu šiuos vaikus į Tamsos tvirtovę.
Daugeliui šis poelgis pasirodytų nesavanaudiškas. Ne man spręsti.
Tu elgiesi drąsiai.
Man nusispjaut į tavo nuomonę.
- Bet kuriuo atveju, lik sveikas, Gavinai. - Lik sveika, Penelope.
Nuveskime jus prie Tamsos tvirtovės vartų.
- Tik ne toliau. - Taip.
Ar viskas gerai?
Man viskas gerai.
Absoliučiai gerai.
Ačiū, Henai!
Henai! Ačiū, Henai!
Bičiuliai.
Ei, šutve. Tvirtovė štai ten.
Išties.
Iš arčiau tai atrodo baisiau, nei maniau.
Mūsų tėvai yra čia.
O, varge.
Turiu idėją, kaip pakliūt į vidų, Kevinai.
Iš tiesų neturiu jokios idėjos, kaip patekti į vidų, Kevinai.
Ar tai keičia tavo planą?
Truputį. Mums reikia į vidų.
Slėpkitės.
Ne, aš atskleidžiau slaptą įėjimą į Tamsos tvirtovę.
Tikiuosi, kad niekas neis paskui mane.
Nematyk manęs, nematyk manęs, nematyk manęs.
Jis manęs nepamatė.
Viso, Kevinai. Pasilinksmink.
Nedaryk nieko, ko nedaryčiau aš.
Galėtumėt eiti ir mums padėti.
- Ne, juk sakėme... - Mes pažadėjome.
Nemanau, kad mes... Taip, pažadėjome.
- Mes negalim... Taip. - Ne, jūs teisūs.
Kevinai, mes pažadėjome tau nepadėti ir turim šį pažadą tesėti.
Nieko tokio. Bet mums reikia iš jūsų vieno dalyko.
- Ko tik nori. - Ko?
- Ko tik nori. - Mums reikia žemėlapio.
- Jokiu būdu. - Ką?
- Ne, bičiuli. Mums patiems jo reikia. - Ne.
Vidžitai, mums iš tiesų jo nereikia, taip? O Kevinui reikia.
Ne, mums reikia. Mums jo reikia, nes mes liksim čia be jo.
Kevinai ir Savlon, aš tikiu, kad jums pavyks.
Nežinau, dėl kokių priežasčių jums reikia žemėlapio,
bet žinau, kad tos priežastys – svarios.
Todėl, taip, gali jį paimti.
Vidžitai, duok jam žemėlapį.
Gerai.
Vidžitai, atiduok.
- Aš ir atiduodu. - Ne, neatiduodi.
Turi jį paleisti.
Vidžitai.
- Viskas gerai. Mes jį grąžinsim. - Taip, būtų gerai.
Žinau, Penelope, kaip tau tai svarbu, ir esu tau dėkingas.
Kevinai, aš suprantu praradimo skausmą
ir noriu, kad jo nebejaustum.
Išgelbėk savo tėvus.
Eik su mūsų palaiminimu ir žemėlapiu, bandite Kevinai.
Ir tu, Safron.
Mes išgelbėsim tėvus.
Kevinai!
- Safron! - Žemėlapis.
Kevinai, ar tau viskas gerai?
- Mama, tėti! - Girdėjom dundėjimą.
Baisų košmarą sapnavai.
Bet aš nemiegojau.
Tai kaip galėjai susapnuot košmarą?
Nemanau, kad sapnavau.
Tu susapnavai košmarą, Kevinai.
Miniatiūriniai Stounhendžai. Juos perka kaip pašėlę.
Tai ir yra drakonas!
Ar jūs gauja?
Mes esam kita gauja.
Grafas Sendvičas, sumuštinio išradėjas.
Pasisveikink su Kairu.
Aš joju sumautu mamutu, matai?
Čia bėgt negalima. Čia siena.
Žinau, tu gali. Aš tikiu tavim.
Supranti, Kevinai? Tai tik blogas sapnas.
Bet jis nebuvo blogas, mama. Jis buvo nuostabus.
- Aš buvau Afrikoj, Meksikoj ir Amerikoj. - Nuostabu.
Su manim kalbėjo žmonės iš įvairių istorinių erų, ir aš juos supratau.
Pažiūrėkit.
Nusileiskim į apačią, papasakosi mums daugiau apie šį sapną, sūneli.
Meksikoje turbūt buvo įdomu.
Sakyk, o kaip keliavai po tuos magiškus pasaulius?
Turbūt turėjai kokį atlasą ar brėžinį, ką?
Kas ten ant lovos, Kevinai?
Ar tai koks projektas mokyklai? Keistai atrodo.
Gal tai jis sukelia tau tuos košmarus?
Niekis.
Nėra jau niekis. Atrodo purvinas ir senas.
Duok man jį, Kevinai.
Taip. Duokš jį, Kevinai. Aš juo atsikratysiu.
O kaip Safron laikosi?
Koks tu mielas. Jai viskas gerai. Mes ją labai mylim.
Ir tave mes labai mylim.
Nepavydėk Safron vien dėl to, kad ji vyresnė.
Jūs nesat mano tėvai.
Ką? Kevinai, siaubas. Kaip gali tai sakyti?
Jei būtumėt mano tėvai, žinotumėt, kad Safron yra jaunesnė už mane.
Ką tu čia šneki?
Bet išsidavėt anksčiau, nes istorija jums niekad nebuvo įdomi.
Kada spėjai iki čia nueiti?
Kevinai ir Safron Hadokai iš Binglio.
Spėju, atvykote pas savo tėvus.
- Mama. Tėti. - Labas, Kevsteri.
- Viskas gerai, mielasis? - Taip.
- Labas, mama. - Safron, tu paaugai.
Minutėlę. Ar jie tikri tėvai?
Jau buvom susidūrę su netikrais.
Taip. Kaip sužinosim, ar jie tikri?
Liaukis, Saf. Nedaryk mums gėdos.
- Čia jie. - Tikrai. Čia mama su tėčiu.
Kaip gera matyti jus gyvus.
Koks tu mielas.
Jūs, turbūt, išgyvenote tikrą siaubą.
Ką?
Juk jus pagrobė blogiausia būtybė visoje visatoje.
Jis? Ne. Nėra jis toks blogas.
- Geras vyrukas. Puikus bičas. - Geras vyrukas.
- Taip, ir svetingas. - Mes puikiai sutariame.
Tikrai.
Aš net padėjau jam su interneto prieiga.
Tavo tėtis įrengė mums „belaimį ryšį“.
Ne, tai „belaidis ryšys“.
Taip ir sakiau.
„Belaimis“. Padėjau įrengti „belaimį ryšį“.
Išties. O aš padėjau jam su ta siena.
Taip. Nuotraukų siena su daugybe nuostabių prisiminimų.
Kaip galėjot jam padėti? Jis – blogis.
Jis trokšta padaryt pasaulį spygliuotą.
Neverta atmesti idėjų tik dėl to, kad jos šiuolaikiškos, Safron.
- Duok man žemėlapį. - Taip.
Atiduok jam žemėlapį, kas gi tokio blogo gali nutikti?
Jis kankins žmoniją amžinai.
Arba dar ilgiau, jei norėsiu.
Nagi, atiduok man žemėlapį.
Ne, niekada.
- Prašau. - Ne.
Bet aš gražiai paprašiau.
Niekada.
Tuomet padėtis taps labai nemaloni.
Pabrėžiu – nemaloni jums.
Ne man, nes aš mėgausiuosi kiekviena akimirka.
O mes to neleisime.
Penelope. Žinojau, kad ateisit mūsų gelbėti.
Mus irgi sučiupo, šiaip jau.
Pagaliau sugavau juos visus.
Šaunuolė, Fiana.
- Kaip tau pavyko juos susekti? - Jie buvo čia, prie įėjimo.
Jie buvo čia?
Jie ketino eiti į vidų.
Ir jie būtų čia ėję patys?
Mokėk man atlygį.
Negali reikalaut atlygio už tai, kad atvedei žmones ten, kur jie patys ėjo.
Ką?
Būčiau juos sučiupęs, vos tik jiems čia įžengus.
Tu net sulėtinai šią procedūrą.
Mus sučiupo tik dėl to, kad nusprendėm eit gelbėt tavęs, Kevinai.
Kaip paaiškėjo, prasta mintis.
Mūsų susitikimas – prasta mintis?
Ne. Prasta mintis – gelbėt vaikus.
Tai ne apie mus, Fiana.
Mes ne visada svarbiausi.
Fiana. Skirk asmeninius reikalus nuo profesinių.
Kevinai, ketinai man atiduoti žemėlapį.
Jei norit, tiesiog pasiimkit. Mes taip darom.
Taip, jau paprašėte gražiai, tai tiesiog pasiimkit.
Gal ir pasiimsiu.
- Pasiimkit. - Galėčiau. Dar ir kaip galėčiau.
Tai ir pasiimkit.
Jei norėčiau, tai ir pasiimčiau.
Ar jūs tikrai tai galite?
- Aš galiu paimti. - Aš nežinau.
Gal žemėlapis turi kokią aukščiausiąją apsaugą?
Aukščiausiąją apsaugą.
O tu sugebėjai kažkaip ją apeiti su šita „pročiabukių“ šutve?
„Pročiabukiai“? Ar čia tas žodis?
- Bukapročiai. - Bukapročiai.
- Šitie bukapročiai? - Taip.
Nes apsauga sukurta ne mane sustabdyti.
Ji yra tam, kad sustabdytų tave.
Teisingai, šeimininke.
Jis turi būt atiduotas jums gera valia.
Taip negausite, nes kas būtų toks kvailas...
Tikiuosi, skaudėjo.
Vadinasi, negalite jo atimti? Mes turime patys jį atiduoti.
Pasakysiu aiškiai, Safron Hadok.
Galiu kankinti tave, kol gausiu žemėlapį.
Bet nors esu aukščiausia neapsakomo blogio būtybė,
vis tiek esu sukalbamas.
Leiskit parodyt, koks bus jūsų gyvenimas, jei žemėlapį atiduosit man.
Altus, tiesa?
Mano vardas Altas, bet ačiū, kad stengiatės.
Pažiūrėk, Altau.
Ir kas per kūrinys žmogus,
koksai kilnus jo protas, ir beribės jo galimybės,
nuostabus jis savo judesiu ir forma
ir panašus į angelą savo veiksmais, o protu – į Dievą.
Pasaulio grožis. Gyvūnijos viršūnė.
Bet kas man toji dulkių kvintesencija?
Žmogus nedžiugina manęs. Ne. Net moterys.
Bravo!
Bravo, Altai!
Taip! Bis!
Bravo!
- Eme. - Altai.
Jie myli mane.
Džiaugiuosi, jog tau patiko, Altau. Tai gali būt tavo.
Jis melagis. Jis meluoja.
Kevinai, kaip nemandagu.
Nieko tokio. Aš iš tiesų daug meluoju.
Įdomu, kokia tavo ateitis, Vidžitai.
Nagi.
- Dirstelėsiu. - Ne! Vidžitai.
Nežinau, ką daryti.
Esu penkiskart mokslų daktarė ir nenutuokiu.
Ačiū Dievui, tu čia. Mes nežinom, ką daryti.
Aš žinau, ką daryti.
Žinojom, kad išgelbėsi mus.
Ir dar. Gali atidaryt šį stiklainį?
Taip. Galiu, lengvai.
Siūlau atiduoti jam tai, ko jis prašo.
Vidžitas ir Altus savo ateitimi patenkinti.
Gal tai bus į naudą, Kevinai?
Pažiūrėkim, kas laukia tavęs, Biteligai.
Negali nieko parodyti, kas priverstų mane bendradarbiauti su tavim.
Aš myliu Keviną.
Jis išmokė mane būt geru ir teisingu.
Čia aš.
Čia mes.
Tavo ateities svajonė yra mūsų dabartinė patirtis?
- Taip. - Taip, bet tai net ne ateitis.
- Tai net ne ateitis. - Bet aš laimingas.
Aš laimingas čia ir dabar.
- Dabar. - Aš laimingas dabar.
Čia ir dabar. Aš esu čia.
Nori būti čia, pagrobtas Gryno Blogio?
Tiesiog noriu, kad būtume kartu.
- Gerai. Matau problemą. - Rimtai?
Taip. Jei mes visi esam čia,
tai kaip gausiu tai, ko aš noriu, jei būsiu jo svajonėje?
Kaip galėsi būti vienu metu skirtingose vietose?
- Nelogiška. - Taip.
Tai sudėtinga.
Aš esu vienas asmuo, todėl negaliu būti ir jo svajonėje,
ir savojoje.
Ne, suprantu, ką sakai. Tiesiog pažiūrėk.
Pasakiau: „Aš tokia girta.“
Siaubas.
Ko išmokysi vaikus?
Ne, tėti. Mama yra geriausia.
Žinau, kad mama geriausia, bet
spėju, ji tuoj sudegins mūsų pusryčius.
Vegetariškas kumpis.
Tai...
Ugnies audra.
Matau, tau patinka.
Tu šypsaisi.
Aš šypsausi ne todėl, kad man patinka.
Šypsausi, nes tu nesi toks galingas, kaip tau atrodo.
Esu.
- Jis toks. Visiškai. - Žinoma.
Ne, akivaizdu, kad nesi.
Antraip žinotum, kad visiškai nenoriu to, ką man parodei.
Aš žinau, kad tu to nori.
Stebėjau tave keliaujant per laiką,
rizikuojant draugais, kad tik surastum jį.
Bet paaiškėjo, Gavinas manęs nemyli,
ir negali būt nieko baisiau, nei matyti, kaip jis yra verčiamas mane mylėti
pats to net nesuprasdamas.
Ką gi. Visiems neįtiksi.
Matai, Kevinai, išskyrus Penelopę,
visi bus laimingesni.
Negi pagailėsi to kvailo žemėlapio?
Tu neparodei mano ateities.
Tavo gyvenimas grįžtų į senas vėžes.
Namai, tėvai, jaunėlė sesuo.
Gal padarysiu tave truputį aukštesnį. Norėtum?
Ir kad mokykloj sulauktum mažiau patyčių.
Įsivaizduoju, kad iš tavęs nuolat ten tyčiojasi.
Ką manai, Saf?
Ne.
Ne, nemanau.
„Ne, nemanau.“
Jei neatiduosi jo man, jis gali pakliūti į blogas rankas.
Kalbu apie Aukščiausiąją Būtybę.
Kaip tikrojo žemėlapio savininko rankos gali būt „blogos“?
Jis ketina ištrinti visą žmonijos istoriją ir sukurt ją iš naujo.
Jis tai vadina didžiuoju perkūrimu.
Įsivaizduok, Kevinai.
Neliks žmonijos istorijos, nė žymelės.
Niekas jos nebepamatys.
Visi, ką kada nors mylėjaišnyks, lyg jų nė nebuvo.
Jis jau ėmėsi trinti kai kurias dalis.
Tuštuma.
Aš nenoriu naikinti pasaulio.
Aš tik noriu, kad jis būtų varganas.
Juk tai nėra taip baisu.
Tiesa, Kevinai?
Taigi, kol neatiduosi jo man, aš tave kankinsiu.
Kaip? Atimdamas iš jo knygas?
Ne, kankindamas tuos, kuriuos jis labiausiai myli.
- Ne. - Ne.
Tai ne mes.
Atiduok...
- ...man... - Ne, nebekankink jų.
- ...že... - Liaukis!
...mėlapį...
- ...Kevinai. - Nebeskaudink jų.
Liaukis!
Bosas.
O Dieve.
Negražu svaidytis žaibais patalpoje.
- Taip. Žaibuot reikia lauke. - Taip!
Atleisk. Mes pavogėme žemėlapį. Atsiprašom.
Grynas Blogi.
Bjauriausias mano kūrinys.
- Kaip grubu. - Nagi, Kevinai.
Gal pasielk teisingai ir atiduok man tą žemėlapį?
Nepamiršk, jis nori ištrinti visą žmoniją.
Taip. Štai jis.
Nagi, Kevsteri.
Atšauk Fianą.
Per paprasta. Prašyk ko sudėtingesnio.
Rimtai? Ketini atiduoti jį jam?
- Fiana. - Taip, širduk.
- Dink. - Gerai, iki pasimatymo.
- Ei, Vidžitai. Pasuk man. - Gerai.
Turi mano numerį ar...
- Taip, turiu. - Atsiprašau, kas čia vyksta?
- Gal pakartot numerį? - Ne, nereikia.
Gal judu paburkuosit kitąsyk?
Mes čia sprendžiam rimtą reikalą.
- Kaip nori. - Tu tik pažiūrėk į ją.
Žinau. Sunaikinčiau ją, bet ji labai naudinga.
Noriu, kad paleistum mano tėvus ir išsiųstum juos į jų laiką.
Kevinai, rimtai. Čia nėra jau taip blogai.
Kaip galit taip kalbėti?
Nesupratau?
Jis viskuo rizikavo, kad jus išgelbėtų, o jūs su juo šitaip?
Ačiū, Saf.
Safron teisi.
Aš geriau žinau, mama, tėti.
Jūs grįšit namo.
Gerai. Aš jais naudojausi, kad prisiviliočiau tave, ir prisiviliojau.
Bet aš norėjau prijungti tau spausdintuvą.
Man labai reikia žemėlapio.
- Nieko sau. - Vaje.
- Aš irgi galėjau tai padaryti. - Jie jau namuose.
Ar tikrai jis juos nusiuntė namo? Juo sunku tikėti.
Galėčiau sušerti tave savo šuniui.
Štai. Žiūrėkit.
- Ji buvo nepakenčiama. - Štai jie.
Grįžo į savo menkus gyvenimėlius savo mažuose namučiuose.
Ar sapnavai šiąnakt keistą sapną, Maikai?
Kevinai. Mano senas brangus drauge Kevinai,
pameni mūsų pokalbį toje kietoje baltoje erdvėje,
kur prižadėjau tau gėrybių?
Esi lakios vaizduotės vyrukas, tiesa?
Aš galiu viską, Kevinai.
Tu galėtum turėti viską ir visus.
Galėtum turėti viską. Viską. Ką tik nori.
Vis dar galėčiau tau tai suteikti, jei atiduotum žemėlapį.
Aš, žinoma, neketinu jo iš tavęs atimti.
Atimti daiktą iš žmogaus be jo leidimo
nėra gerai.
Tiesa, Penelope?
Gal atiduok man žemėlapį, ir aš eisiu.
Nežinau.
Kaip nežinai?
Manau, kad perkurti visatą nėra teisinga.
Tau nereikia manyti.
Jei aš sakau, kad kažkas teisinga, vadinasi, tai išties
teisinga, nes aš visada teisus.
Vis tik manau, kad šįkart jūs neteisus.
Kevinai. Nesantaika, karai, badas, uodai.
Visos šios baisybės.
Tai klaidos, ir aš jas noriu ištrinti.
Žemėje 2, tęsinyje, jų nebus.
Bet kartu ištrinsite viską, kas buvo gera.
- Taip. - Kevinai, neklausyk jo.
Jis mano, kad kūryba yra tiksliai tai, ko jis nori.
Be jo leidimo niekas neturi keistis, o jis nieko nekeičia
ir jis vienintelis sprendžia, kaip tai turi atrodyti,
kokios spalvos ir aštrumo lapai.
Ką tu išmanai apie kūrybą, vagile?
Žinau, kad ji kebli ir nevaldoma.
Žinau, kad kai sukuri kai ką,
tai tampa kažkuo kitu, ir tas kažkas gal net geriau.
Tu klysti, girdi?
Jūs visi klystat, pasaulis klysta.
Jis netobulas, ir aš jį ištaisysiu, jei atiduosi man žemėlapį.
- Atiduok, tu mažas... - Malonus papildymas.
O Dieve. Vėl jis.
Atiduosi jį jam, ir jis ištrins visą žmonijos istoriją.
Atiduok jį man, ir aš paliksiu žmonijos istoriją.
Tik padarysiu ją varganesnę.
Sunkus pasirinkimas.
Sudėtinga, tiesa, Kevinai?
Sunki atsakomybė ant tavo pečių.
Atiduok man.
Aš apsisprendžiau.
Žinojau, kad būsi mano pusėje. Ačiū, Kevinai.
Maikai, šita sofa gumbuota.
Serialas nuobodus, tiesa?
Taip, Kevinui patiktų.
O, taip. Kevsteriui jis patiktų.
- Tokius jis mėgsta, tiesa? - Taip.
- Jam patinka nuobodūs dalykai. - Tikrai.
- Aš nesuprantu mūsų vaikų. - Aš irgi.
- Ką? - Ne!
Ne.
Taip, šeimininke. Taip!
Nors viena tikra blogio pergalė!
Taip!
Koks apgailėtinas darbas.
Taip. Puikiai padirbėta.
Mums pavyko, Saf.
Mes išgelbėjom mamą ir tėtį.
Taip, regis, išgelbėjom.
- Geras. - Tai padarysi?
Aš pralaimėjau.
Aš nepralaimiu.
Aš laimiu ir aš laimėsiu.
Ką? Kodėl tai nesuveikė?
Tavo galios čia neveikia.
Kas per...
Metas. Eime.
Tu gal šįkart laimėjai, bet aš dar grįšiu.
Taip!
Turi išeit iš tvirtovės.
Gerai.
Kevinai, neabejoju, turėjai svarią priežastį,
bet man neramu, nes pačiam blogiausiam asmeniui visatoje
atidavei galingiausią daiktą visatoje.
Ar aš atidaviau blogiausiam asmeniui visatoje
galingiausią daiktą visatoje?
Taip, patys matėm.
Tikrai?
Jei visi esam čia, tai kaip gausiu tai, ko aš noriu?
Ne, suprantu, ką sakai. Tiesiog pažiūrėk.
Sukeitėt priešpiečių dėžutes?
Taip.
Ilga bus naktis.
- Šaunuoliai jūs abu. - Bravo.
Aš visada tavim tikėjau.
Manau, išgelbėję pasaulį ir pergudravę Gryną Blogį,
parodėme Aukščiausiajai Būtybei, kad nesam vien krūmų dizaineriai.
Tiesa. Iš tiesų.
Dabar galime panaudoti žemėlapį pagal jo tikrąją paskirtį.
Kuri yra, kas žinot?
Pradinis visatos planas. Man taip skambėjo.
Galim imtis savo kūrybos?
Nereikia. Nesu išalkęs.
Jame – žemėlapis. Tu esi žemėlapio ekspertas.
- Ačiū, Kevinai. - Sakiau, kad grąžinsiu jį tau.
Labai dėkoju. Tiek daug blogų dalykų apie tave prikalbėjau.
- Kaip ir mes visi. - Ir jam už nugaros.
- Tai kur keliausim? - Aš, regis, noriu tiesiog pakeliauti.
Grįžkim į Harlemą.
Kažkas čia ne taip.
- Ką? - Kas čia?
- Ką? - Kas čia, po velnių?
- Čia ne žemėlapis. - Ne.
- Gražu, Kevinai. - Ne.
Apieškokit jį. Apieškokit berniuką!
Žiūrėjai kuprinėj? Nėra?
Jis ten buvo.
Ne!
Ne, čia ne žemėlapis. Ne šitas.
Bet kaip tai galėjo nutikti?
KAI KURIE PERSONAŽAI KURTI
TERIO GILIAMO IR MAIKLO PEILINO
PAGAL FILMĄ „TIME BANDITS“
Išvertė Egidija Namavičė