БАНДИТИ В ЧАСІ
Привіт, Ген. Я Біттеліґ.
Послухай. Я знаю, що ти почуваєш.
- Що? - Ти такий великий.
У мене та сама проблема.
Гепатися головою об одвірок – вічна проблема.
Правда ж?
Привіт, Ген. Я Кевін Геддок.
Привіт, Келвіне Геммок.
Я хочу врятувати батьків. Допоможеш нам?
Еге ж. Люблю помагати людям.
Віднесеш нас до Фортеці пітьми?
Ти не сказав, що вам туди.
Будь ласка. Мої батьки там у пастці.
Ну добре.
Добре. Віднесу.
Але не ближче, ніж наважуся.
Так.
Кевіне, який у тебе план?
Я планую попросити Чисте Зло відпустити наших батьків.
Це я знаю. Але який у тебе план?
Такий. Попросити.
А що робитимеш, коли він знехтує проханням?
Я не думаю, що знехтує.
Думаю, його вразить, що ми з Саффрон так любимо батьків.
Ти ж розумієш, що він лихий?
Для нього це буде щось небачене,
і він погодиться відпустити батьків.
Думаю, Кевіне, що це не план.
Це план, але на сто відсотків провальний.
Останнім часом я вплутувався в жахливі плани. Але цей – найжахливіший.
Не бійтесь. Я маю добрий план.
Все, приїхали.
Ґевіне, мабуть, ти востаннє бачиш мене живою.
Так.
Я поведу цих дітлахів у Фортецю пітьми.
Багато хто каже, що це самопожертва. Не мені судити.
Це хоробрий вчинок.
Мені начхати на твою думку.
- Коротше. Прощавай, Ґевіне. - Прощавай, Пенелопо.
Ведемо вас до брами Фортеці пітьми.
- Але не далі. - Точно.
З тобою все добре?
Нормально.
Повний порядок.
Дякую, Ген!
Ген! Дякую тобі, Ген!
Люди.
Чуєте? Фортеця отам.
Справді.
Так зблизька все набагато гірше, ніж я думав.
Там наші батьки.
От лихо.
Кевіне, я придумав, як вам потрапити всередину.
По правді, Кевіне, я гадки не маю, як туди потрапити.
Це вплине на твій план?
Трохи так. Нам треба всередину.
Ховайтеся.
О ні, я знайшов таємний вхід у Фортецю пітьми.
Надіюся, за мною ніхто не піде.
Не побач мене, не побач мене.
Він мене не побачив.
Чао-какао, Кевіне. Бавтеся.
Роби тільки те, що зробив би я.
Ви всі могли б нам допомогти.
Ну...
- Ні, бо ми сказали... - Ми пообіцяли.
Не думаю, що ми... Так, пообіцяли.
- Ми не можемо... - Ваша правда.
Кевіне, ми домовилися не допомагати й мусимо дотримувати слова.
Ну нічого. Але нам потрібне від вас іще одне.
- Будь-що. - Що?
- Що завгодно. - Потрібна мапа.
- Оце вже ні. - Що?
- Не проси. Вона нам треба - Е, ні.
Віджите, нам вона ні до чого. А Кевінові потрібна.
Ні, нам теж потрібна, бо без неї ми тут застрягнемо.
Кевіне й Савлон, я вірю, що ви зможете,
і хай там для чого вам знадобилася мапа,
я знаю, це небезпідставно.
Тому так, забирайте.
Віджите, дай йому мапу.
Дя... Давай. Дяку...
Віджите, віддай.
- Я й віддаю. - Не віддаєш.
Ти мусиш її відпустити.
Віджите.
- Не бійтесь. Я принесу назад. - Дивись мені.
Пенелопо, я знаю, яка вона для тебе важлива, і дуже це ціную.
Кевіне, я розумію біль від утрати людини
і не хочу, щоб ти відчував цей біль.
Врятуй батьків.
Іди з нашим благословенням і мапою, бандите Кевін.
І ти, Саффрон, теж.
Ми врятуємо батьків.
Кевіне!
- Саффрон! - Мапа.
Кевіне, з тобою все добре?
- Мама, тато! - Ми чули гупання.
Ого, поганючий тобі сон наснився.
Але я не спав.
То чому бачив кошмар?
Не думаю, що мені наснилося.
Кевіне, це був просто поганий сон.
Міністоунгенджі. Витиснемо з них усе.
То це ж і є дракон!
Ви банда?
А ми – інша банда.
Граф Сандвіч, винахідник сандвіча.
Ласкаво просимо в Каїр.
Я їжджу на мамуті. І що?
Сюди бігти не можна. Тут стіна.
Я знаю, ти зможеш. Я в тебе вірю.
Бачиш, Кевіне? Просто поганий сон.
Мамо, але він не був поганий. Він був надзвичайний.
- Я побував у Африці, Мексиці й Америці. - Чудесно.
А люди з усіх періодів історії говорили зі мною, і я їх розумів.
- Клас. - Дивіться.
Ходімо вниз, синку, розкажеш нам про свій сон.
Уявляю, як цікаво було в Мексиці.
А як ти орієнтувався в усіх цих магічних світах?
У тебе ж мав бути якийсь атлас. Карта.
Кевіне, а що це в тебе на ліжку?
У школі задали зробити? На вигляд якесь дивне.
Може, в тебе від цього кошмари.
Та це дрібничка.
Напевно щось важливе. Таке брудне й старе.
Дай сюди, Кевіне.
Так. Віддай, Кевіне. Я сам викину.
А як там Саффрон?
Який ти милий. З нею все добре. Ми її любимо до нестями.
Тебе теж любимо до нестями.
Не ревнуй до Саффрон, бо вона старша.
Ага! Ви не мої батьки.
Що? Кевіне, який жах. Що ти таке кажеш?
Якби ви були батьками, ви б знали, що Саффрон молодша.
Про що ти говориш?
Але по-справжньому ви спалилися на історії. Раніше вона вас не цікавила.
Довго ж я тебе чекала.
Кевін і Саффрон Геддок з Бінґлі.
Мабуть, ви прийшли побачитися з батьками.
- Мамо. Тату. - Здоров, Кевстере.
- Милий, усе добре? - Так.
- Привіт, мамо. - Саффрон, а ти підросла.
Хвилиночку. Це наші справжні батьки?
Одну фальшиву пару ми вже бачили.
Як нам знати, що ці – справжні?
Сафф, не ганьби нас.
- Це вони. - Так. Справді. Мама й тато.
Я такий щасливий, що ви живі.
Приємно це чути.
Ви пережили таке страхіття.
Яке?
Вас полонило найлихіше створіння у всесвіті.
Він? Та ні. Насправді він не такий і поганий.
- Свій хлопець. Класний. - Свій.
- Чудовий господар. - Ми добре ладнаємо.
Дуже.
А ще я поміг йому настроїти інтернет.
Так. Ваш батько настроїв нам вейфей.
Правильно казати «вайфай».
Я так і сказав.
Вейфей. Я допоміг йому настроїти вейфей.
Так. А я допомогла освіжити декор.
Так. Погляньте на мою фотостіну з численними дивовижними спогадами.
Як ви можете йому помагати? Це ж зло.
Він хоче зробити світ колючим.
Саффрон, не відкидай ідеї тільки тому, що вони сучасні.
- Давай мапу. - Так.
Якщо даси йому мапу, що поганого станеться?
Він катуватиме людство цілу вічність.
А якщо захочу, то й довше.
Хлопчику, дай мені мапу.
Нізащо.
- Будь ласка. - Ні.
Я ж сказав чарівні слова.
Нізащо.
Тоді ситуація стане вкрай неприємною.
Уточню: неприємною для вас.
Не для мене, бо я насолоджуватимуся кожною хвилиною.
Не в нашу зміну.
Пенелопа. Ми знали, що ти прийдеш нас рятувати.
Взагалі-то нас теж схопили.
Нарешті я переловила всіх цих людисьок.
Молодець, Фіанно.
- Як ти їх вистежила? - Та вони тут були, за брамою.
Вони були за брамою?
Хотіли зайти.
Попри все, хотіли зайти?
Видайте мою винагороду.
Винагороду не дають за те, що привела їх туди, куди вони самі йшли.
Та чого?
Я схопив би їх одразу, як зайдуть.
А ти їх загальмувала.
Схопили нас тільки тому, що ми думали врятувати вас, Кевіне.
Жахлива ідея, як виявилося.
Наша зустріч. Це жахлива ідея?
Ні. Жахлива ідея – рятувати дітей.
Ми тут ні при чому, Фіанно.
Не зводь усе до нас.
Фіанно. Особистий час, робочий час.
Кевіне, ти збирався віддати мені мапу.
Якщо треба, то беріть. Ми б так зробили.
Ви чемно попросили, тому тепер беріть.
Напевно, я таки просто візьму.
- То вперед. - Я міг би. Однозначно.
Ну, то вперед.
Якби я хотів забрати, то просто забрав би.
А я щось сумніваюся.
- Я можу забрати. - Не знаю.
Може, мапу оснащено висококласною системою безпеки.
Висококласна система безпеки.
І ти якось примудрився обійти її з цим збіговиськом довбурів?
Довбури? Є таке слово?
- Бовдури? - Бовдури.
- Цих бовдурів? - Так.
Так. Для мене це не перешкода, щоб здобути мапу.
Ця система явно призначена для того, щоб завадити вам.
Це правда, володарю.
Вам не можна її торкатись, якщо не подарують.
Так ви її не отримаєте, бо хто дурний...
Надіюся, було боляче.
То забрати ви не можете? Ми повинні віддати.
Прояснімо один момент, Саффрон Геддок.
Я міг би тортурами вибити з вас мапу.
Та попри те, що я – найголовніше уособлення невимовного зла,
я все одно – особа розумна.
Дозвольте показати, яке буде ваше життя, якщо віддасте мені мапу.
«Паль-то», правильно?
Насправді я Альто, але дякую за спробу.
Поглянь, Пальто.
Який же витвір – чоловік,
шляхетний розумом, безмежно обдарований,
виразний, гідний захвату у постаті та рухах,
діями – як ангел, у передчуванні – мов божество,
окраса світу, над усіма тваринами взірець.
А проте що для мене ця квінтесенція праху?
Чоловік мене не тішить. Ні. І жінка теж.
Браво!
Браво, Альто!
Так! На біс!
Браво!
- Еммі. - О, Альто.
Мене люблять.
Радий, що тобі сподобалося, Пальто. Усе це може стати твоїм.
Він брехун. Він бреше.
Кевіне, ану не хами.
Нічого. Я справді багато брешу.
Цікаво, що майбутнє обіцяє тобі, Віджите.
Цікаво.
- Я подивлюся. - Ні! Віджите.
Не знаю, що нам робити.
У мене пʼять вищих освіт, але я теж гадки не маю.
Слава богу, ви прийшли. Ми не знаємо, що робити.
Зате я знаю.
Ми знали – ви врятуєте.
А ще: можете відкрити цю банку?
Так. Можу. Раз плюнути.
Дайте йому все, що хоче.
Віджит і Пальто наче задоволені майбутнім.
Може, так ліпше, Кевіне.
Погляньмо, що готує майбутнє для тебе, Біттеліґу.
Ви не покажете нічого такого, що примусить мене співпрацювати з вами.
Я люблю Кевіна.
Він навчив мене цінувати щирість і доброту.
Це ж я.
Це ми.
То майбутнє у твоїх фантазіях – це те, що ми переживаємо зараз?
- Так. - Але ж це не майбутнє.
- Це не майбутнє. - А я тішуся.
Я щасливий тут і зараз.
- У цю мить. - Я щасливий.
У моменті. Я тут.
Ти мрієш бути тут, у полоні Чистого Зла?
Я мрію, щоб ми всі були разом.
- Я визначила проблему. - Та невже?
Як так вийшло, що ми всі – в його майбутньому,
а я матиму своє, живучи в його майбутті?
Як бути у двох місцях одночасно?
- Це безглуздо. - Так.
Ну, все складно.
Я – одна людина, тому не можу бути у його фантазії про майбутнє
і одночасно в якійсь там своїй.
Я вас розумію. Але прошу подивитися.
Я кажу: «Я така пʼяна».
От капосниця.
Чого ти навчаєш наших дітей?
Ні, тату. Мама найкраща.
Я знаю, що мама найкраща, але...
думаю, вона спалила наш сніданок.
Овочевий бекон.
Усе...
Ох, Вогняна Буря.
Бачу, тобі подобається.
Ти усміхаєшся.
Усміхаюся не тому, що подобається.
А тому, що ти не такий могутній, як думаєш.
Я могутній.
- Так. Він дуже могутній. - Ще й який.
Я ж бачу, що ні.
Інакше ти б знав, що я такого, як показуєш, і близько не хочу.
Я знаю, що хочеш.
Я спостерігав, як ти мандрувала крізь час,
ризикуючи друзями, щоб бути з ним.
Але виявилося, що Ґевін мене не кохає,
і я не уявляю гіршого варіанту, ніж кохання з примусу,
про який не підозрюють.
Що ж, усім не догодиш.
Бачиш, Кевіне, крім Пенелопи,
усі будуть набагато щасливіші.
Хіба це не варте якоїсь дурненької мапи?
Ви не показали мені мого майбутнього.
Для тебе все повернеться на круги своя.
Будинок, батьки, молодша сестра.
Може, зроблю тебе трохи вищим. Хочеш?
Школа, в якій, наприклад, буде менше хуліганів.
Думаю, тебе регулярно цькують за те, що ти – це ти.
Що скажеш, Сафф?
Нєа.
Думаю, що ні.
«Думаю, що ні».
Якщо не віддаси мапу мені, вона потрапить не в ті руки.
А «не ті руки» – це Верховний.
Як власник мапи може бути «не тими руками»?
За допомогою мапи він хоче стерти всю історію людства, почати наново.
Він це називає великим перезапуском.
Уяви, Кевіне.
Уся історія людства зникне, її буде стерто.
Ніхто більше її не побачить.
Усі, кого ти любив у житті, щезнуть, неначе їх не існувало.
Він уже якісь частини потроху видаляє.
Порожнеча.
Я не хочу знищувати світ.
Я лише хочу, щоб усі в ньому були нещасні.
Це не так жахливо.
Правда ж, Кевіне?
Тому, поки не віддаси мапу, я тебе катуватиму.
Як? Книжки відберете?
Ні, катуватиму тих, кого він найдужче любить.
- Ні. - Ні.
Це не ми.
Віддай...
- мені... - Перестаньте їх мучити.
- ...цю... - Не треба!
...мапу...
- Кевіне. - Не робіть їм боляче.
Перестань!
Це бос.
Боже.
Грубо вергати блискавки в приміщенні.
- Так. Блискавки – для зовнішнього вжитку. - Так!
Вибачте. Ми вкрали мапу. Пробачте.
Чисте Зло.
Найогидніше моє творіння.
- Як грубо. - Кевіне.
Може, вчиниш так, як треба, і віддаси мапу мені?
Не забувай: він хоче стерти все людство.
Так. Ось вона.
Давай, Кевстере.
Відкличте Фіанну.
Щось легко. Загадай складніше.
Серйозно? Думаєш віддати йому?
- Фіанно. - Що, малий?
- Зникни. - Добре. Побачимося.
- Віджите, подзвони мені. - Добре.
Номерок у тебе є чи...
- Є. - Перепрошую. Ви чого це?
- Записати ще раз? - Та не треба.
А може, якось потім домовитеся?
У нас тут невідкладна справа.
- Як скажеш. - Ти її бачив?
Та бачив. Я б її знищив, але вона дуже корисна.
Я хочу, щоб моїх батьків звільнили й відправили в їхній час.
Кевіне. Чесне слово, тут не так і погано.
Як ти можеш таке казати?
Що?
Він ризикував усім заради вашого порятунку, а ви так віддячуєте?
Дякую, Сафф.
Саффрон каже правду.
Мамо, тату, мені видніше.
Ви вертаєтеся додому.
Я не проти. Я їх використав як приманку, а ти на неї клюнув.
А я б вам принтер настроїв.
Мені дуже потрібна ця мапа.
- Вражає. - Нічого ж собі.
- Я так не вмію. - Вони вдома, в теплі-добрі.
А він точно відправив їх додому? Йому не можна довіряти.
Я міг згодувати тебе собаці.
Ось. Погляньте.
- Вона така жахлива. - Ось вони.
Вернулись у дрібне життя в тісному будинку.
Майк, тобі теж учора снився химерний сон?
Га?
Кевіне. Мій добрий друже Кевіне,
згадай, як ми з тобою тусувалися в люксовому білому просторі
і я тобі багато всього обіцяв.
У вас, юначе, багата уява.
Кевіне, я можу все.
Ти міг би мати будь-що... чи будь-кого.
Ти міг би мати будь-що. Усе, що захочеш.
Усі обіцянки – в силі, якщо віддаси мені мапу.
Звісно, я її не забиратиму.
Забирати щось у когось без дозволу –
це погано.
Правда ж, Пенелопо?
Давай ти віддаси мені мапу, і я піду собі.
Точно не знаю.
Що ти маєш на увазі?
Я думаю, що перезапускати всесвіт – це якось неправильно.
А ти не думай.
Коли я щось називаю правильним вчинком, то за означенням
це і є правильний вчинок, бо я ніколи не помиляюся.
Я думаю, цього разу ви помиляєтеся.
Кевіне. Розбрат, війна, голод, комарі.
Усі ці страхіття.
То були помилки, і я можу їх виправити.
Їх не існуватиме на Землі, частина друга, сиквел.
Але разом з тим ви заберете все хороше.
- Так. - Кевіне, не слухай його.
Він думає, що творіння має бути тільки таке, як він хоче.
Поки він не скаже, нічого не зміниться, а він утримує все так, як є,
і тільки він має право голосу: який буде вигляд,
який колір, яка гострота листя.
Що ти знаєш про творіння, крадійко?
Я знаю, що воно безладне й неконтрольоване.
Я знаю, що це намагання щось зробити,
а потім воно переростає в щось інше, і це щось інше, може, й краще.
Ти помиляєшся.
Ви всі помиляєтесь, і світ помилковий.
Він недосконалий, але я це виправлю, якщо віддасте мені мапу.
- Дай сюди, малий... - Контраргумент.
Боже. Знов за своє.
Віддаси мапу йому – він зітре історію людства.
А віддаси мені – я збережу історію людства.
Просто наповню нещастями.
Ох і дилема.
Важко, правда, Кевіне?
Такий тягар на плечах.
Дай мені.
Я зробив вибір.
Я знав, що ти на моєму боці. Дякую, Кевіне.
Майк, подушка якась грудкувата.
І серіал нуднуватий.
Кевін пищав би із захвату.
Точно. Кевстер залип би на цей серіал.
- Якраз на його смак. - Еге ж.
- Любить він нудятину. - Скажи?
- Я не розумію наших дітей. - Я теж.
- Що? - Ні!
Ні.
Так, володарю. Так!
І справжня перемога дістається мені, поганцеві. Нарешті.
Ура!
Жалюгідний витвір.
Чудово.
Сафф, нам вдалося.
Ми врятували батьків.
Мабуть, так.
- Дай я. - Зробиш?
Я програв.
Я ніколи не програю.
Я перемагаю – і переможу.
Чому не вдається?
Тут ти безсилий.
Що за...
- Пора линяти. Ходу. - Ой-ой.
Нехай ти переміг цього разу, але я повернуся.
Так!
Ти маєш вийти з Фортеці назовні.
Стійте.
Кевіне, ти напевно мав вагому причину,
але я трохи стурбована тим, що ти віддав найлихішій істоті у всесвіті
наймогутніший предмет у всесвіті.
Чи я віддав найлихішій істоті у всесвіті
наймогутніший предмет у всесвіті?
Так, ми всі бачили.
Та невже?
Ми всі в його майбутньому, а я матиму своє?
Я вас розумію. Але прошу подивитися.
Ви помінялися ланчбоксами?
Помінялися.
Нічка буде довга.
- Молодці, діти. - Браво.
Я завжди у вас вірила.
Думаю, що врятувавши світ і перехитрувавши Чисте Зло,
ми довели Верховному, що ми не прості дизайнери чагарників.
Таки довели.
Але тепер ми можемо скористатися мапою за призначенням.
А яке в неї призначення?
Щось там про креслення всесвіту. Ну, я так зрозумів.
Можемо самі почати творити?
Дякую. Я не дуже голодний.
Тут мапа. А ти – володар мапи.
- Дякую, Кевіне. - Я ж обіцяв повернути.
Я тобі дуже вдячний. Стільки гидоти про тебе говорив.
- Та ми всі. - І поза очі теж.
- То куди вирушимо? - Я хочу помандрувати.
Вертаймося в Гарлем.
Тут щось не те.
- Що? - Що це?
- Що? - Що за чортівня?
- Це не мапа. - Ні.
- От молодець, Кевіне. - Ні. Ні.
Обшукайте хлопця!
Порийся в рюкзаку. Вона там?
Була там.
Ні!
Це не мапа. Не та.
Як таке могло статися?
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖІВ, ЯКИХ СТВОРИЛИ
ТЕРРІ ҐІЛЛІАМ ТА МАЙКЛ ПЕЙЛІН
ЗА МОТИВАМИ ФІЛЬМУ «TIME BANDITS»
Переклад субтитрів: Олена Любенко