Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Søren.
Søren?
Vil du se på det for mig?
Ja.
Det er fint. Det er rigtig fint.
- Men kan du se, at det er lyst? - Mmm.
Men det lyser ikke. Se min hånd. Det er lys.
Kan du se, hvordan den stråler af liv?
Du skal... Du skal se livet i farverne.
Tak.
Vibs.
Sig til mor, at Tannhäuser kalder.
- Tann... - Tannhäuser.
- Far siger, at Tann... - Haüser.
- Tannhäuser kalder. - Jeg har hørt din stygge far.
Vil du prøve mors pensler?
Tannhäuser bestiger venusbjerget.
Næ.
Jeg er ikke værdig til at besuse skønheden.
- Søren. - Nej.
Maven knurrer. Kan du sørge for, at de laver noget frokost til os?
Glæder du dig ikke, Vibs?
Alle de fineste mennesker i København kommer for at se på Papas billeder.
- Deres drosje venter, fru Krøyer. - Tak. Min mand er på vej.
Damerne har taget deres smukkeste kjoler på.
Hvad er der, Vibs?
Sig til mor, hvad det er.
Jeg er bange for, at Papa skal blive mærkelig.
Lille skat. Der sker ikke noget.
Papa har haft det rigtig godt i lang tid.
Det skal du ikke bekymre dig om.
Jeg kan godt forstå, at du bliver bange ind imellem.
Men du ved, at det er sygdommen. Han kan ikke gøre for det.
Det meste af tiden er han jo mild og god og den rareste Papa.
Jeg er der til at passe på dig.
Vi to skal bare stå sammen. Ikke også, Vibs?
Værsgo. Ja tak.
Marie.
En sagde, at du var den smukkeste kvinde i Europa.
Sludder.
Jeg ved snart ikke, om jeg er mig eller hende på malerierne.
Stakkels Marie.
- Hvem er det? - Sagfører Lachmann.
Ærede herskaber. Mine damer og herrer.
Som medlem af bestyrelsen for Glyptoteket-
- er det mig en meget stor ære og glæde -
- at kunne byde jer velkommen til denne... årets store begivenhed.
Havde det ikke været for mit personlige venskab med vor kære mester Krøyer -
- og hans bedårende hustru, Marie -
- havde det ikke været muligt at få dem hertil fra deres vindsuste Skagen.
Jeg erklærer udstillingen for åben.
Undskyld, men kender De malerierne?
Jeg har læst om udstillingen. Om Krøyers malerier.
De er efter sigende essensen af sensualitet og skønhed.
Jeg må sige, at det er lykkedes for ham.
Sensualiteten kommer frem på den mest sublime vis.
Det er nemmere at male en direktør end en fisker.
Jeg skal fortælle hvorfor. Fiskeren er et kompliceret menneske.
Men en direktør kæmper med aktier og obligationer.
Fiskeren på liv og død.
Jeg kan male en direktør på en cigars tid.
Fiskeren...
Fiskeren tager en hel dag. Undskyld mig, mine herrer.
Må jeg byde på kaffe?
Ja.
- Kender De kvinden? - Ja, vi er gode veninder.
Godt. Vibs, du skal holde halen.
Du kan godt holde i halen. Det kan du godt finde ud af, ikke?
Så løber jeg. I løber med og slipper, når jeg siger nu. Er I klar?
Løb!
Vil du prøve? Du skal holde fast med begge hænder.
Kære venner.
Må jeg have lov at takke jer for at fejre min elskede Sørens fødselsdag.
Skål og tillykke, Søren. Lad os råbe hurra.
Hip hip hurra!
- Tillykke, Papa. - Tak.
Kære venner.
Jeg er verdens lykkeligste menneske. Se på mig. Jeg er en prins.
Det regner med appelsiner. De vælter ned -
- som ulykker vælter over andre. Jeg er så lykkelig!
Jeg kan ikke beskrive, hvor lykkelig jeg er. Skål.
Udstillingen var en kæmpe succes. Ordrerne vælter ind.
Krøyer er mere populær end nogensinde. De må være tilfreds, fru Krøyer.
Så, alle sammen. Ja, kom. I rejser jer og følger mig.
Kom med mig.
- Kom nu. - Det bliver spændende.
Agnete, jeg tror, vi rydder her.
Marie, hvorfor står du derude? Du skal være med. Kom, min kære elskede.
Ja!
Desværre. Ja, det var synd.
- Lille Vibs, det var synd. - Kom her, Vibs.
Henny, du må ikke snyde.
Marie, det var synd. Så er din stol også ude.
Jeg er bekymret for ham. Det er altid sådan, inden det går galt.
Måske skulle De ringe til dr. Lange.
Men ellers ved De, at De altid kan komme til mig.
Tak, kære Lachmann.
Marie.
Du skal vågne.
Du skal vågne, Marie. Kom.
Du må ikke sige det til nogen.
Lover du mig det, min elskede?
De har sat en pris på mit hoved.
- Der er ikke nogen efter dig. - De siger, det er min skyld.
De har udlovet en dusør. Hvor skal vi flygte hen?
Jeg er ikke gal, Marie.
Det er alt det, der... Det, der bevæger sig inden i mig.
Det ved jeg, Søren.
Hvor forsvandt han hen din prins?
- Han er lige her. - Er han?
- Kan du stadig se ham? - Ja.
Han er klædt i hvidt.
Hans øjne skinner som de klareste krystaller.
Kan du se hans mund? Hvor er den smuk.
Helt blød.
Men der er...
Der er en slange i paradiset.
Hold om slangen, min lille dronning. Hold om Tannhäuser.
Bid af æblet.
- Jeg er ikke nogen mand mere. - Det er sygdommen, Søren.
Du tror, du ved alting.
Men du ved ingenting.
Du er bare en talentløs, lille stakkel.
De har sat en pris på den store hore.
De fanger hende og sprætter hende op som en slagtet gris.
Søren.
Jeg slår dig ihjel, Marie.
- Så forsvinder sygdommen. - Det hele er noget, du bilder dig ind.
Dr. Lange skrev, at dine nerver trænger til ro. Det er bedst for os alle.
For mig, Vibeke og for dig.
Kan du tilgive mig?
Goddag, hr. Krøyer. Velkommen tilbage.
Du må ikke gå fra mig.
- Du må være tapper for os alle. - Jeg elsker dig, Marie.
Det er bedst, hvis han ikke får besøg, før der er resultat.
- Jeg holder Dem underrettet. - Tak.
Vi har været glade for jeres indsats i den sidste tid. Her er en belønning.
Hr. Krøyers lille ildebefindende kommer ikke uden for dette hus. Forstået?
Tak.
- Hvad skal vi to stille op, Vibs? - Den har brækket armen.
Skal vi sætte den på igen?
Da lød i det samme tæt ved vinduet den dejligste sang.
Det var den lille levende nattergal, der sad på grenen.
Den havde hørt om sin kejsers nød og var derfor kommet -
- for at synge ham trøst og håb.
Vil du gerne sove inde hos mig i nat?
Jeg vil hjem.
Jeg vil hjem. De slår min kone ihjel. Jeg vil hjem.
De slår min kone ihjel. Hun må ikke dø, før jeg har talt med hende.
Stop henrettelsen.
Stop henrettelsen!
Jeg forlanger at tale med kongen.
Sig til Hans Majestæt, at P.S. Krøyer vil tale med ham.
Jeg var med dig.
Jeg hørte, hvordan de slæbte din krop over fængselsgulvet.
Jeg var med dig. Jeg så dine øjne, da kuglerne rev din krop i tusind stykker.
Jeg var med dig i døden, Marie.
Og da ormene begyndte på din smukke krop -
- så var jeg hos dig i kisten, Marie.
Marie, vi døde sammen.
- Vi døde sammen. - Jeg er ikke Marie, hr. Krøyer.
Dr. Lange siger, at det kan tage uger hvis ikke måneder.
Hvordan klarer du det?
Vil du have lidt mere chokolade, lille Vibs?
- Hvorfor stirrer de sådan på mig? - Fordi du er berømt.
Berømt for ingenting.
Jeg har ret. Jeg er ikke berømt for andet end Sørens smukke kone.
Det er ikke noget at smile ad. Hvad er der med dig?
Du har mødt en.
- Hvem? - En svensker. Jeg er forelsket.
Må jeg få mere flødeskum?
Jeg ved ikke, om han elsker mig. Jeg har aldrig oplevet noget lignende før.
Oplevet hvad?
Il est extraordinaire pour faire l'amour.
- Det taler man ikke om foran et barn. - Er Søren god i sengen?
- Sådan noget spørger man ikke om. - Jeg gør.
Undskyld.
Jeg troede, jeg var gift med en mand, som var stærk og kunne klare det hele.
- Men vores liv er blevet et helvede. - Marie.
Hvis du og Vibs trænger til ferie så tag med til Sverige til sommer.
Jeg kender ingen der.
Det kan jeg ikke.
- Hvordan har han det? - Dr. Lange siger, at han er i bedring.
Det er aldrig sjovt, når forsørgeren bliver sindssyg. Hummer?
Hummer hører til festhumør. Jeg er ikke i festhumør.
De gør små myg til store elefanter. Problemerne vil få en lykkelig løsning.
De kan være overbevist om, at jeg vil gøre alt for at hjælpe Dem.
- Og hr. Krøyer. - Tak for de ord, kære Lachmann.
Hr. Krøyer har gjort store fremskridt. Der er betydelig bedring i tilstanden.
Jeg tror, han vil have godt af at komme tilbage til hjemmets trygge rammer.
Søren.
Marie?
- Er det dig, Marie? - Det er mig, Søren.
Jamen lever du?
Ja, elskede Marie. Du lever.
Jeg må røre ved dig. Er det dig?
- Er det virkelig dig? - Det er mig.
Ja, det er dig.
Stakkels Marie. Du er så fin og svag.
- Jeg skal nok passe på dig. - Det ved jeg, Søren.
- Ved du, hvad dag det er i dag? - Hvad dag er det?
Vores bryllupsdag.
Jeg har været i et forfærdeligt mørke.
Alting forsvandt.
Men det gjorde ikke noget. Det kunne jeg godt bære.
Det var først, da de slog dig ihjel, at det ramte mig.
De slog mig ikke ihjel, Søren.
Det ved jeg nu. Det vidste jeg ikke dengang.
Det er forbi nu.
Lukker de mig ud?
Jeg er kommet for at hente dig.
- Forlader du mig ikke? - Nej.
Du er stadig ung og smuk. Hvad vil du med et gammelt vrag som mig?
Jeg elsker dig.
Tror du, vi kan finde tilbage til... Hvad er det, ham Ibsen kalder det?
- "Det vidunderlige". - Ja, "det vidunderlige".
- Tror du det? - Drik din saft.
Jeg... Jeg har rodet alting til.
Det er ikke kun din skyld.
Jeg har en stor udstilling i Paris.
Jeg er indstillet til La Légion d'honneur.
Der er ingen dansk kunstner, der nogensinde har modtaget den orden.
Var det ikke det, vi drømte om?
Jeg er træt. Jeg må ind og hvile mig.
Hjælper du mig?
Jeg så det.
- Jeg ser alt. - Hvad så du?
Da du græd før ude i haven.
Da du græd. Hvorfor græd du?
Fordi det var så sørgeligt.
- Med mig? - Med os.
- Marie, du lyver. - Jeg lyver aldrig.
Men du sagde...
Du sagde: Alt det, der fjerner os fra det, vi drømmer om.
Men det, du mente, var: Alt det, der fjerner dig fra det, du drømte om.
Var det ikke det?
Er det ikke det, du går og tænker, når jeg vender ryggen til? Det er det ikke?
I mine lyse øjeblikke på anstalten -
- da tænkte jeg på dig.
På dig og dit liv.
Jeg ved, at jeg har ødelagt så meget for dig, men ikke med vilje.
Det er, fordi Gud har forbandet mig med et uhyrligt talent.
Og jeg forstår din længsel efter kunsten.
Hvis nogen forstår det, så er det mig.
Men hvordan skal jeg sige det uden at såre dig?
Jeg elsker dig som kvinde og som menneske.
Jeg kan se, at du vil være kunstner.
Jeg forstår dine kvaler. Men, Marie, kunsten er nem.
Livet er det svære. Der er mere i dig end kunst.
Jeg kan male som ingen andre. Det falder mig let.
Jeg...
Jeg har det i mig, men...
Men, Marie, det har du ikke.
Du kan arbejde fra nu af og til dommedag. Du får det aldrig.
Gud har ikke åndet på dig.
Dit liv ville blive lykkeligere, hvis du gav op.
Vil du ordne puden lidt?
Vibeke, du skal sidde stille. Du må ikke bevæge dig.
Hun er træt. Vi har stået her i to timer.
Jeg vil ikke høre på smålighed. Ikke noget med smålighed.
Marie, jeg ser dig. For satan, hvor jeg ser dig.
Så må I kigge.
Nå?
- Hvad synes du? - Det er smukt.
Ja, det er smukt. Vi er smukke. Ser vi ikke pragtfulde ud?
- Hvorfor er jeg ikke med? - Det er dig, der er hunden, Vibs.
- Kan du ikke se det? - Den ligner mig ikke.
Den er meget finere end dig. Du bliver aldrig så fin som hunden på billedet.
- Ti stille, Søren. - Hun elsker mig. Ikke også, Vibs?
Du elsker mig! Du elsker din gamle Papa.
Stop, Søren. Det er for voldsomt.
Velkommen, Lachmann. Velkommen.
Velkommen, Deres Excellence.
Tak. Godt at se Dem. Henrivende.
- Goddag, Krøyer. - Henny!
- Velkommen, Lachmann. Tak for sidst. - Det er mig, der takker.
- Sådan. Skål. - Skål.
Skål på verden. Skål på livet.
Skål på kunsten.
Ambassadøren er spændt.
Det har han også grund til. Jeg har aldrig malet bedre.
Og nu til malerierne.
Vibeke, kom. Marie, ind.
Tag det nu roligt, Søren. Vi skal nok nå det hele.
Ind med jer. I venter et øjeblik.
Ja. Så må I komme.
Det bliver en sensation.
Nu er det, jeg spørger dem: Overgår kunsten virkeligheden?
Eller virkeligheden kunsten?
Virkeligheden er kunst!
Champagne! Vi skal have mere champagne.
Verden skal vide, at vi eksisterer!
En sand kunstner.
Ja! Jeg fik den.
Vibeke, apport! Vibs!
Vibeke, kom så. Apport.
Derovre. Kom så, Vibs. Apport!
Det er flot. På plads.
Du skal ned på alle fire, ikke?
Hvad er du for en jagthund, hvad? Du skal have den mellem tænderne.
Sådan. Kom så. Apport.
- Er hun lykkelig? - Hun er smuk.
Kan du ikke se, hvor ulykkelig hun er? Kvinden på billedet?
Hvad har de sammen, de to?
Hvorfor er der afstand mellem dem?
Jeg troede, vi skulle kæmpe for at finde det vidunderlige igen.
Jeg bliver kvalt. Forstår du?
Forlader du mig?
Jeg kan ikke. Jeg ville, hvis jeg kunne.
Hvad holder dig tilbage?
Marie!
Marie.
Han har været forfærdelig mod Vibs.
- Det er ikke første gang. - Er det alt sammen så slemt?
Det går ikke mere. Ikke sådan her.
Men hvad kan du gøre?
Jeg overvejer at rejse til Sverige her i sommer.
- Jeg ville tage Vibs med. - Gør det dog.
- Jeg kan ikke efterlade ham. - Gør det. Jeg tager mig af Søren.
- Hvem er De? - Hugo Alfvén hedder jeg.
Hugo Alfvén. Så De er svensk?
Ja, svensk. Så allerhelvedes svensk.
Forstyrrer jeg?
Sig noget.
- Hvorfor siger De ikke noget? - Mit navn er Hugo Alfvén.
Det har jeg allerede sagt.
Jeg er komponist. Svensk, selvfølgelig.
Undskyld.
Sig noget mere.
Jeg har skrevet to symfonier -
- kammermusik, viser, stykker for kor.
Marie Krøyer hedder jeg.
Jeg har aldrig mødt en kvinde før, der ikke åbner øjnene -
- når der står en fremmed mand foran hende.
Jeg vil bede Dem om noget. Jeg vil bede Dem om at gå igen og tale imens.
Jeg er lige ankommet til hotellet.
Jeg er komponist fra Stockholm.
Det har jeg sagt.
Jeg kan ikke være spontan.
Sig, hvad der falder dem ind.
Jeg har aldrig set en smukkere kvinde i hele mit liv.
Aldrig nogensinde.
De, Marie Krøyer, er den smukkeste kvinde, jeg nogensinde har set.
I har mødt hinanden. Så behøver jeg ikke at præsentere jer. Kaffe?
Hvor er han sød ved hende.
- Søren sagde noget, der ramte mig. - Hvad sagde han?
Kunst er ikke nogen trøst.
Søren og jeg forsøgte at leve op til et glansbillede, der ikke er der.
Den store kunstner med sin smukke kone.
"Forsøgte"?
De gange, hvor det ikke lykkedes, trøstede jeg mig med at male.
Og med min drøm om at blive kunstner.
Han sagde det ikke af ondskab. Han sagde bare sandheden.
Jeg har det ikke i mig, Anna.
Det var bare en undskyldning for ikke at se det i øjnene.
- Jeg er holdt op med at male. - Hvad er det, du skal se i øjnene?
Alt det, der ikke er der.
Tror du, jeg kan finde tilbage.
- Til hvad? - Mig selv.
En kvinde skal ikke finde sig selv. Hun skal finde en mand.
- Så bliver hun lykkelig. - Har du ikke højere tanker om dig?
Jeg har ikke højere tanker om mænd. Undskyld. Jeg skal lige på toilettet.
Anna?
- Marie Krøyer. - Undskyld, jeg forstyrrer.
Slet ikke.
- Vækkede jeg Dem? - Tak for musikken.
- Skal vi ikke sige du? - Hvis De vil.
- Hvad spillede du? - Et nyt stykke.
- Hvad hedder det? - Ingenting... endnu.
Tak, fordi du legede med Vibeke. Det er længe siden, hun har sovet så tungt.
- Jeg vil være ærlig. - Er du ikke det?
Jeg har haft en affære med Anna. Men det er slut nu.
- Det vedkommer ikke mig. - Jeg mente det ikke sådan.
Hvad mener du?
Allerede første gang jeg så dig, var jeg fortabt.
- Er du ikke en gift mand? - Nej.
Der... er kun mig.
Det er jeg ikke. Jeg er gift, og mit barn ligger og sover.
- Det er Anna også. - Men jeg elsker min mand.
Marie.
Den er til dig.
Tak.
Jeg er glad for, at vi kunne komme og holde ferie med dig.
I trængte til det.
- Anna, du og... - Hugo.
- Hvad er der mellem jer? - Noget, vi fortrød.
Er det det hele?
Hugo kom, så vi kunne afslutte affæren som voksne mennesker.
- Anna? - Ja.
Gør jeg dig fortræd?
- Vær forsigtig med Hugo. - Hvad mener du?
Mere vin? Anna?
Nej tak.
- Vibeke, mere is? - Jeg har ondt i maven.
- Vil du hellere op på værelset? - Snart.
- Jeg kan tage Vibeke med. I kan blive. - Det tror jeg ikke.
Det tror jeg. Kom, Vibeke.
- Mener du det? - Ja. Kom så går vi.
Jeg vil blive hos Papa Hugo.
Jeg kan fortælle dig en historie. Vil du ikke godt høre en godnathistorie?
- Godnat. - Godnat.
Hørte du, hvad hun sagde? Hun kaldte mig "papa".
Jeg burde gå med op.
Dette er ikke noget tilfælde. Jeg har set dig før.
Jeg gav koncert i København -
- og bagefter på en udstilling så jeg din mands malerier af dig.
Jeg hader de billeder.
De yder dig ikke retfærdighed.
- Det er ikke derfor, jeg hader dem. - Jeg ved godt, hvorfor du hader dem.
Gør du?
De viser kun din ydre skønhed.
Nej, Hugo. Jeg kan ikke.
Marie...
Der er kun os. Kun dig og mig.
Jeg så også dig.
Hvad mener du?
I København ved udstillingen.
Jeg så dig.
Nå. Hvordan ser jeg ud?
Ser jeg ikke strålende ud. Har du set min Légion d'honneur?
Jeg fik den overrakt i går på ambassaden.
Det var fandeme storstilet. De kan noget de franskmænd.
Jeg skal hilse dig fra ambassadøren. Han spurgte efter min kone.
Min smukke kone.
- Hvordan var Sverige så? - Godt.
- Godt. Skal du ikke se at klæde om? - Jeg vil ikke mere.
Hele København venter på dig.
- Forstår du ikke? - Hvad?
Jeg har været her i to timer, og du har talt uafbrudt om dig selv.
Undskyld, jeg ved det godt.
Jeg har ikke haft nogen at dele det med. Jeg har savnet dig.
Fortæl mig om Sverige. Fandt du dig selv deroppe?
Det er en afskyelig tanke at finde sig selv.
Hvem fanden har lyst til at finde sig selv?
Stå ansigt til ansigt med det nøgne kadaver i al sin yndighed.
- Jeg ville aldrig svigte dig, Søren. - Jamen det elsker jeg dig for.
- Der skete noget i Sverige. - Vi kommer for sent.
Min kærlighed til dig betyder, at jeg mister mig selv.
Jeg er dømt til at slæbe rundt på mig selv. Hvad drømte du om?
Kærlighed.
Og den fandt du ikke hos mig?
Er han dansk?
- Hvad betyder det? - Er jeg offentligt til grin eller ej?
Svensk.
Hvad hedder så denne svensker?
Alfvén. Hugo Alfvén.
- Hvad laver så denne Hugo? - Han er komponist.
Jeg har ikke hørt om en komponist, der hed Hugo. Er han berømt?
Er det ikke ligegyldigt? Jeg er ikke interesseret i hans musik.
Det er da et held for relationen.
- Er han gammel som mig? - Du er ikke gammel.
Som dig?
Og denne lille bekendelse, hvad skal den så tjene til?
- Jeg kan ikke mere. - Hvad kan du ikke mere?
Vil du leve med et menneske, som visner hver dag?
Nu skal vi begynde at græde.
Selvom det gør ondt, så er det vores eneste mulighed for...
For at finde det vidunderlige?
Vi elsker hinanden, men vi kan ikke finde det.
- Er det ikke en tom drøm? - At vi ikke kan finde det?
Nej. Det nye... Din nye kærlighed.
Det er først nu, jeg forstår, hvad kærlighed er.
Og det er Hugo.
Øjeblik!
Tilgiv mig.
Skilsmisse er udelukket.
Hvis du foretrækker at leve i utugt med Hugo, så skal du bare vide -
- at Vibeke bliver hos mig.
Søren, det kan du ikke... Tage hende fra mig.
Det var hendes skyld.
Hvorfor denne pludselige moderfølelse? Hold så op.
Hvis du ikke rejser i aften, så gør mig den tjeneste og find et andet hotel.
Tak.
- Tak. - Et øjeblik, fru Krøyer.
Marie. Der er du.
Jeg har ikke sovet hele natten. Ville du forlade mig?
- Vi kan ikke tale her. Lad os gå nu. - Elskede Marie.
Jeg troede, det var en fantasi. En grille.
Kan du tilgive mig nu? Jeg forstår, at det er alvorligt.
Jeg går i stykker. Hvad skal jeg stille op, hvis mit liv forsvinder?
Jeg kan ikke leve uden dig. Jeg går i stykker.
Jeg må have dig ved min side. Jeg må mærke, at livet er der.
Det rigtige liv. Kan du tilgive mig?
Jeg lover dig, at alt bliver anderledes. Jeg vil ændre mit liv.
- Du forstår ingenting. - Jo, jeg forstår alt.
Nej.
For første gang nød jeg ikke at være festens midtpunkt.
Jeg tænkte kun på dig. Jeg har forstået det, Marie.
- Hvad har du forstået? - Den gordiske knude.
Du...
Du elsker ham. Jeg elsker dig.
Jeg kan ikke være uden dig.
Det forstod jeg først i aftes.
Jeg inviterer Hugo til Skagen.
Vi lejer et hus til ham ude i klitterne. Jeg skal nok betale.
Du kan besøge ham. Hvad I gør, når jeg ikke ser det, vil jeg ikke vide.
Jeg vil ikke have, at andre ved noget om det.
- Det kan ingen holde til. - Jeg kan holde til alt.
- Bare jeg ikke mister dig. - Man kan ikke give så store gaver.
Jeg giver ikke. Jeg får.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker dig, Marie.
Kommer du så med tilbage på mit hotel?
Ja.
Marie...
- Smil, Marie. Smil. - Goddag, Krøyer.
Goddag. Smil hele tiden og vær glad.
Husk, vi er... Goddag.
Vi er her for at hente en fælles ven.
Hvad er det nu, han hedder? Hugo. Det skal jeg huske.
Hugo! Min kære ven.
Gensynsglæde for satan. Jeg hedder Søren.
Søren. Broder.
- Hugo! - Søren!
- Hugo, min kære... - Søren...
Ja, kom, kære ven.
Goddag.
Tak for Deres enorme storsind. Jeg bliver helt forlegen.
Overhovedet ikke. Jeg er rig og berømt. Det er De ikke.
Hugo tænkte ikke på rigdom og berømmelse.
Dagen har I sammen. Om natten må I være hver for sig.
Og jeg vil ikke krænkes i mit eget hus. Er det forstået?
Papa Hugo!
Lille Vibs. Jeg har savnet dig. Hvordan har du det?
Sæt hende ned.
- Vær forsigtig. - Kom, du skal se min cykel.
Kan du cykle?
Jeg har indrettet det.
At bo her er som at bo i dig.
Alt det, jeg komponerer her, vil jeg tilegne dig.
Nå. Der er du jo.
- Hvor er Vibs? - Hun er inde i huset.
Jeg faldt i søvn. Jeg har arbejdet hele dagen. Marie, kom og sid lidt.
- Jeg må lave middagen klar. - Kom og sid.
Du behøver ikke at tænke på middagen.
Det var selvfølgelig umuligt for mig at arbejde.
Henny var så sød at tage sig af Vibs. Vibs elsker hende jo højt.
Hun har lavet middag til os.
Det har du jo ikke tid til.
Marie. Se, hvad vi har lavet.
Vibeke har været så dygtig.
Hvor er livet dog skønt, hvad? Skål alle sammen.
Ja, og skål Hugo. Mit livs store befrier.
Nå, Hugo, min ven.
Får du komponeret noget musik ude i klitterne?
Jeg arbejder på et stykke, som jeg kalder "Midsommarvaka".
"Midsummervaka". "Midsummervaka".
Det lyder jævla svensk. Må vi ikke høre det? Spil for os.
- Søren. - For satan, vi skal høre noget musik.
Spil for os. Spil din "Midsummervaka".
Nå, lille skat. Fortæl mig så -
- hvem du bedst kan lide? Papa eller Papa Hugo?
Hvem af os? Hvor skal du hen?
- Udenfor med Vibs. - Du bliver her.
- Hr. Krøyer... - Hold kæft! Mit hus og min kone.
- Nå. Papa eller Papa Hugo? - Du skræmmer hende.
Du er da ikke bange, vel? Du er ikke bange for mig. Nej.
- Så svar. Hvem af os? - Ikke nogen.
Det kan man ikke, lille skat. Man må vælge.
Jeg kender en svensker. Han hedder Persson. Måske De også kender ham?
Nej.
Nu vil jeg have et svar. Hvem af os elsker du højest? Mig eller ham?
- Søren, giv mig geværet. - Hold kæft. Sådan taler ingen til mig.
Nå. Er du bange nu, Marie? Elskovs søster af angst.
- Giv mig geværet! - Satan, din jævla svensker.
Nå! Nu skal vi have noget dessert.
- Værsgo at sidde, fru Krøyer. - Tak.
Som de ser... Problemerne løser sig.
- Får De malet noget? - Jeg tror ikke, jeg har det i mig.
- Det er jeg sikker på, De har. - Eller nødvendigheden ikke mere.
Når De tager ind her, ser man virkelig, hvor trist her er til hverdag.
- Hvad kan jeg gøre, fru Krøyer? - De kender mig som pligtopfyldende.
Jeg har sagt til Krøyer, at han ikke ved, hvor taknemmelig han burde være.
Han truede mig og vores datter på livet-
- med et skarpladt gevær.
Jeg har aldrig været så bange. Al menneskelighed var som blæst ud af ham.
- Han ville dræbe os. - Fru Krøyer. Vil De have en cognac?
- Jeg kan ikke mere. - Skal jeg ringe til dr. Lange?
Hvad så når han kommer ud igen? Så begynder helvede forfra. Endeløst.
- Har De talt med Krøyer om... - Skilsmisse?
Ja. Jeg ved, hvor meget De har kæmpet for at holde sammen på Deres ægteskab.
Jeg ved, hvor tapper De har været. Ingen ved det bedre end jeg.
Nu må De ikke synes, det er upassende, men jeg har faktisk en stor villa.
Jeg bor der alene. De er velkommen til at flytte ind sammen med barnet.
Det er sødt af Dem, Lachmann.
Søren vil ikke høre tale om skilsmisse. Jeg beder Dem om at overtale ham.
Jeg er sikker på, at hr. Krøyer og jeg ville kunne tale fornuft.
- Jeg står ikke alene. - Hvad mener De?
- Jeg ville ikke have fortalt Dem det. - Hvad ville De ikke have fortalt mig?
Jeg har mødt en anden mand, som elsker mig, og som jeg elsker.
Det er en meget vanskelig sag.
Men De kan tale fornuft med ham. Sagde De ikke det?
Det kan jeg. Det gør jeg gerne.
Men jeg ved også, hvor højt hr. Krøyer elsker Dem.
Han lader Dem ikke slippe så let. Hr. Krøyer er en stor berømt mand.
Hvem tror De, man vil tro? Ham eller en kvinde, som ønsker at forlade ham?
- Jeg troede, De ville hjælpe mig. - Det vil jeg. Det bliver svært.
De står svagt som en kvinde, der har svigtet. Man vil dømme Dem hårdt.
- Tak for Deres tid. - Fru Krøyer, vent.
De har ret. Jeg har været naiv.
I min primitive sagførerfantasi har jeg forestillet mig, at...
Ja... Når tingene blev anderledes -
- hvis de blev anderledes...
Hvis alting var på en anden måde, så...
Tilgiv mig mine upassende tanker.
Så lad mig hjælpe Dem på afstand.
Lad os være fornuftige. De rejser bort.
Nogle bør overvåge Sørens, Deres og Vibekes interesser.
- Lad mig hjælpe Dem med det. - Og tale Søren til fornuft.
Han har loven på sin side.
De står ikke just i nogen favorabel situation. I lovens øjne, mener jeg.
- Et barn er ulykkelig uden kærlighed. - Det forstår juraen ikke.
Gør noget, Lachmann. Gør noget.
Vibs kan ikke leve alene med sin syge fader. Når han får sine anfald...
Han ved ikke, hvad han gør. Hjælp mig.
Hvis jeg kontaktede distriktslægen i Skagen, en gammel kammerat -
- og bad ham holde opsyn og ringe til mig, hvis han får tilbagefald -
- så ville jeg have muligheden for at få myndighederne til at fjerne barnet.
En sådan sikkerhedsforanstaltning kræver, at De giver mig en fuldmagt.
- Fuldmagt? - De bør indsætte mig som hverve.
- Er det Deres eneste mulighed? - Jeg ser ingen anden.
Godt. Lav en fuldmagt for Vibekes skyld.
Jeg skal få min fuldmægtige til at ordne det.
- Nu trænger jeg til en cognac. - Undskyld, jeg tænker kun på mig selv.
Undskyld mig et øjeblik, fru Krøyer.
Marie, er det dig? Vil du ikke med ind?
Jeg ville sige tak, fordi du så efter Vibeke i den svære tid.
Det skulle da bare mangle.
Jeg beder dig om en større tjeneste. Du ved, hvordan det er hos os.
Hun holder så meget af dig, at jeg bliver helt jaloux.
Hun holder også af dig. Hun er bare forvirret.
Vi er nået dertil, hvor Hugo og jeg må rejse væk.
Der er ingen anden udvej. Det er en pine for Søren at se på os.
Men det ændrer ikke noget for mig. Ikke mere. Forstår du, Henny?
- Det tror jeg. - Søren har brug for tryghed. Et hjem.
Du er sådan et kærligt menneske. Du vil kun andre det godt.
- Jeg mente det i beundring. - Hvad vil du bede mig om?
Jeg kan ikke tage Vibs med mig. Loven forbyder det.
Jeg ved slet ikke, om jeg kan undvære hende.
Vil du passe på Vibs, mens jeg er væk?
- Åh gud. - Hvorfor græder du?
Jeg har altid drømt om et barn. Det er mange år siden, jeg var så lykkelig.
Tak for din tillid, Marie. Tak.
Jeg har aldrig arbejdet så godt. Jeg har aldrig været så lykkelig.
Det er ligesom den første gang, vi mødtes.
- Nu har jeg åbne øjne. - Ja, nu har du åbne øjne.
Intet er så inspirerende for en komponist som stilhed.
Og så midt i den svenske skærgård.
Min nye symfoni. Den handler ikke om noget.
Den er noget.
- Hvad er den? - Lys. Lys og lykke.
Hvorfor ser du så hemmelighedsfuld ud?
Gør jeg det?
Tror du, din inspiration forsvinder, hvis stilheden bliver brudt?
Nej. Ikke hvis det er dig, der gør det.
Hvis et barn gjorde det?
Et barn?
Jeg er med barn, Hugo.
Er du sikker?
Sådan noget kan en kvinde mærke.
Tillykke.
Nu begynder det rigtige liv. Det liv, som vi har drømt om.
- Hvad er der? - Se under tallerkenen.
Læs det.
Han er gået med til skilsmisse.
Er det ikke vidunderligt?
Vi kan endelig leve lovligt sammen. Vi behøver ikke leve i utugt med barnet.
Vi kunne blive gift her. Midt ude i Guds natur. Ville det ikke være smukt?
Det har vi aldrig talt om. Hvor skal vi bo? Skal vi ikke blive her.
I Danmark er jeg den utro hustru. I Sverige kan vi begynde på ny.
Det ville også være godt for Vibs.
- Hører du, hvad jeg siger? - Jeg hører dig.
- Hvad siger du? - Til hvad?
- Du lytter jo ikke efter. - Jeg lytter.
Skal vi bo i Danmark eller Sverige?
Det ved jeg ikke.
- Man skulle tro, at du var ligeglad. - Nej, det er jeg ikke.
Undskyld. Hvor vil du helst bo?
Det har jeg sagt. Er du ikke glad?
Jeg er glad.
Du virker ikke glad.
Jeg er nervøs.
- For mig? - Ja, men også for barnet.
Det kommer til at gå. Jeg har prøvet det før.
Vi finder den bedste læge. Vores barn skal ordentligt til verden.
Jeg er kunstner. Jeg har brug for min frihed.
- Hvis jeg ikke kan skabe, er jeg intet. - Og det vil et barn forhindre dig i?
Risikoen er der.
Jeg er der til at give dig frihed.
Jeg vil ikke have dig på min samvittighed.
Man giver sig selv, og så får man kærligheden.
Det, du kalder et kald fra Gud, er også en pligt.
- Gud kræver det. Kunsten kræver det. - Fortryder du?
- Nej. - Så sig det. Er det barnet?
Nej.
Er det, fordi jeg taler om at giftes?
- Nej. - Hvad er det så?
Hvorfor taler du kun om forhindringer? Hvorfor glæder du dig ikke?
- Jeg kan ikke. - Hvad kan du ikke?
Jeg kan ikke gifte mig.
Hvad?
Jeg burde have sagt det tidligere, men jeg kunne ikke.
Jeg er forlovet.
Jeg var allerede forlovet, da vi mødtes.
Jeg kunne ikke gøre andet, da jeg så dig. Du gjorde mig gal.
Du gjorde mig uberegnelig.
Jeg lovede at gifte mig med hende, så snart hun forlod sin mand.
- Og nu har hun forladt sin mand. - Jeg forlod også min mand.
Det har jeg ikke bedt dig om.
Jeg elsker dig, Marie, men jeg kan ikke svigte hende.
- Men du kan svigte mig. - Jeg har brug for min frihed.
Uden den er jeg intet. Jeg har brug for ubegrænset...
- Det er ikke frihed, du er bange for. - Hvad er jeg så bange for?
For mig.
Hvad med barnet?
Det her tilgiver jeg dig aldrig.
Marie? Er du kommet tilbage?
- Må jeg komme ind? - Ja, selvfølgelig. Kom dog ind.
Skal du ikke sige goddag til din mor?
Lad os sætte os ind i stuen.
- Hvordan har Søren det? - Han prøver at arbejde. Synet svigter.
Han kan næsten ikke male mere.
Ellers sover han det meste af tiden.
Og Vibs har været så dygtig.
Vis din mor, hvad du har lært. Vis hende dine skrivebøger.
Hvor har du lært meget, mens mor har været væk.
- Skal jeg vække ham? - Vil du?
Søren, Marie er kommet.
Marie.
- Marie, kommer du tilbage? - Det er for sent.
- Er det hans? - Det er mit.
Jeg troede, I var lykkelige.
Hvorfor kommer du så ikke tilbage? Vi siger, at det er mit barn.
Ingen vil kunne pege fingre af dig. Du skal blive ved med at være fru Krøyer.
Jeg har svigtet dig, og så skulle dit navn beskytte mig?
Vi har svigtet hinanden.
Dine hænder er kølige.
Vil du ikke lægge dem på min pande?
Jeg elsker dig jo.
Ingen på Jorden vil nogensinde elske dig så højt som jeg.
Og ingen forstår dig så godt som jeg.
- Det er rigtigt. - Ingen forstår mig som dig.
Men der er en afgrund mellem os.
- Vi kunne forsøge. - Har vi ikke forsøgt?
Jo.
- Men hvor vil du gå hen? - Hvorhen?
- Jamen med barnet og alting? - Jeg finder en vej.
Vi er stadig gift. På papiret. Jeg har pligt til at sørge for dig.
Jeg får Lachmann til at overføre nogle penge til dig.
Så bliver alting... lidt nemmere.
Tak, Søren.
Marie... Sig noget til mig.
- Hvad skal jeg sige? - Noget om dig selv.
Du siger aldrig noget om dig selv.
Ved du, hvad det første ord, du sagde til mig, var?
- Hvad var det? - Champagne.
Det er sgu rigtigt.
Åh, Marie.
Er vi ikke de lykkeligste mennesker i hele verden, hvad?
Er vi to ikke de lykkeligste mennesker i hele verden?
Sådan!
Det blev en fin lille pige.
Kan De se det, fru Krøyer? Hun smiler til Dem.
Glædelig jul.
Ja, kom ind.
Det er sørgeligt, at De sidder her alene juleaften.
- De må kende mange i København. - Jeg vil helst være alene.
Hvis De fortryder så kom ned til min hustru og mig. Hvor der er hjerterum.
- Glædelig jul. - Glædelig jul.
Kom ind.
Der står en herre og insisterer på at tale med dem. En hr. Alfvén.
- Jeg vil ikke tale med ham. - Marie, jeg vil tale med dig.
Jeg må tale med dig.
De ved, hvor De kan finde mig.
Jeg har rejst hele dagen og natten.
Du aner ikke, hvor svært det er at rejse juleaften.
- Hvorfor er du kommet? - Fordi jeg elsker dig.
Jeg kan ikke undvære dig. Jeg kan ikke arbejde.
Jeg sætter mig ved flygelet, og så ser jeg dig og hører din stemme.
Jeg har brudt den anden forlovelse, så nu er der intet, der står i vejen.
Tilgiv mig. Jeg har været en idiot.
Et svin.
- Tilgiv mig. - Kvæler kærlighed dig ikke mere?
Jeg er klogere nu.
Jeg ved, at jeg ikke for alt i verden vil have, at vi ikke skal være sammen.
Og den store frihed til at skabe? Hvad er der sket med den?
En mand kan ikke leve af kunst alene. Det har du lært mig.
Jeg forstod for sent, hvilken skat jeg holdt i mine hænder.
Vil du ikke se dit barn?
Jo.
- Det er smukt. - Det er en lille pige.
Må jeg?
Hun ser på mig.
Hej. Det er din far.
Kan du sige "far"?
Hun taler til mig.
- Hvad hedder hun? - Jeg har ikke givet hende et navn.
Hvad skal du hedde, lille pige?
I er så vidunderligt smukke.
Du må tro mig, Marie. Min lykke ligger i dine hænder.
Jeg elsker dig.
Vores kærlighed kommer før alt andet.
Gift dig med mig, Marie. For vores skyld.
For Vibekes skyld.
Der er ikke gået én dag, uden at jeg...
Jeg svigter aldrig et barn igen.
Så længe vi ikke er gift, er hun kun min -
- og ingen kan bestemme over hende, og ingen kan true mig.
- Tænker du sådan om mig? - Nej. Ikke nu.
Nu elsker jeg dig.
Jeg kan mærke, at du elsker mig. Jeg tror på hvert ord, du siger.
Hver en fiber i kroppen skriger efter at overgive mig til dig.
Mærke dig i mig. Være sammen, som kun vi kan være sammen.
Men pludselig kan alting forandre sig.
Ingen husker alt det lykkelige, så er der kun ondskab tilbage.
Jeg venter på dig, Marie.
I dag steder vi en af Danmarks store sønner til hvile.
Den største maler, Danmark nogensinde har haft.
Det materielle vil ordne sig hurtigt.
Jeg går ud fra, at De ikke har noget at indvende mod testamentet?
Det efterlader bare et enkelt uløst problem.
- Barnet. - Barnet?
- Vibeke. - Jeg har lejet et hus.
Jeg er nødt til at varetage barnets tarv. Det er min pligt.
- Jeg forstår ikke. - De gav mig fuldmagt.
- Det var for at beskytte hende. - Det gør jeg. Jeg er hendes hverve.
Så var der lige det, at De, min kære, var rendt af huset.
- Jeg forlanger at se hende. - Det vil De.
Hvor er hun?
Før jeg henter hende, skal De vide mulighederne.
- Muligheder? - Vibeke må selv vælge sin skæbne.
- Hvad betyder det? - Jeg stiller betingelserne.
Sæt Dem.
Godt. Som De vil.
Værsåartig.
Vibeke kommer ind om lidt. Jeg vil stille hende et simpelt spørgsmål.
Vil du gerne bo hos din mor, eller vil du gerne bo hos Henny?
- Det er mit barn! - Jeg kan gøre, hvad jeg vil.
Jeg har advaret Dem. En kvinde, der bedrager sin mand og får et barn -
- vejer ikke tungt i denne verden. Slet ikke i den juridiske.
Det bliver, som jeg har bestemt. I forholder jer neutralt til barnet.
Er vi enige? Godt. Så vil jeg lade barnet komme.
Vibeke.
Det er vigtigt, at du svarer ærligt og oprigtigt på mine spørgsmål.
Lover du det? Godt.
Du skal ikke være bange. Ingen bliver vrede. Forstår du?
Godt. Hvem er det, der sidder over for os?
- Min mor og Henny. - Ja. Kan du godt lide dem?
Du kan godt lide din mor? Og du kan godt lide Henny?
Men du kan ikke være hos dem begge. Det kan du godt forstå, ikke?
Så du bliver nok nødt til at vælge, hvem du vil bo hos.
Om du helst vil bo hos din mor eller hos Henny.
De vil gerne begge to have, at du er hos dem. Forstår du? Men du bestemmer.
Det har jeg bestemt.
Så derfor spørger jeg dig, Vibeke.
Hvem vil du helst bo hos?
Vil du helst bo hos din mor, eller vil du helst bo hos Henny?
Du bliver nødt til at sige noget.
Så gå hen til hende.
Det gør mig ondt.
Jeg er sikker på, at De vil kunne besøge hende så tit, De vil.
Jeg forstår godt, at det er svært for dig.
Lige så svært, som det er for mig.
Du må synes, at jeg har været helt forfærdelig.
Jeg har svigtet dig og gjort alting forkert.
Jeg har svigtet dig.
Og jeg forstår godt, at du er vred på mig.
Jeg ville gerne have været en god mor og givet dig kærlighed og tryghed.
Jeg kunne bare ikke. Forstår du, hvad jeg siger, lille Vibs?
Jeg har ikke været lykkelig. Jo, jeg har været lykkelig over at have dig.
Men jeg har ikke været lykkelig i mit liv.
Hvis man er et ulykkeligt menneske, kan man ikke gøre andre lykkelige.
Jeg ved, at jeg burde have været hos dig -
- og passet på dig meget mere, end jeg gjorde.
Det havde ikke gjort dig godt at se din mor ulykkelig, selvom du savnede hende.
Hvis man kun ser ulykkelige voksne, tror man, at det er sådan.
Sådan er livet ikke, Vibs. Man kan blive lykkelig.
Og det har ikke noget med ens mor at gøre eller ens far.
Det har kun noget med en selv at gøre.
Du har taget det første skridt.
Det skridt fører væk fra mig. Sådan er det.
Det, jeg ville sige til dig, var, at jeg håber -
- at du bliver et lykkeligt menneske i dine egne øjne.
Det er kun, hvad du er i dine egne øjne, der betyder noget.
Du kan altid banke på min dør.
Farvel, Vibs.
Mor og Papa håber af hele vores hjerte, at du bliver et lykkeligt menneske.
Tekster: Esther Fröhlich Dansk Video Tekst