ATENȚIE! LIMBAJ OBSCEN
Tu cine mai ești?
BANSHEE_Întoarcerea Acasă sezonul 2, episodul 9
- Cine ești? - Ți-am spus deja.
Am vrut să-l primesc pe Iisus în viața mea.
Am o presimțire că-l vei întâlni curând.
Întrebarea e, cât vei suferi înainte să-l întâlnești.
- Ce mama dracului de preot ești? - Ai grijă ce spui.
Du-te dracului, nenorocitule!
Nu e nevoie de blasfemii.
Ocupă-te de prietenul nostru rătăcit.
Încearcă să-i arăți lumina.
Credeam că nu mai pleacă.
Nu e nevoie de ăla.
Gura!
- Băga-mi-aș! - La pământ!
Prindeți-l! Am nevoie de el viu!
Futu-i!
- Bună dimineața! - Bună, mamă.
- Bună. - Ce tare! Îmi place.
Foarte mișto!
- Cum ai dormit? - Bine.
- Îți place? - Da.
Și mie. E grozavă!
Știi ce? Hai afară s-o încercăm.
- Îmi arăți un truc? - Da.
Cred că da.
Mi-a lipsit asta.
Mie mi-ai lipsit tu.
Crezi o vom recăpăta vreodată?
Nu știu.
Probabil nu asta, poate ceva diferit...
ceva mai bun.
Îmi pare rău că te-am mințit.
Știu.
Uneori, când trăiești cu o minciună destul, începe să pară adevărul.
Bună, Alma.
Actele pentru Proctor. Te ocupi tu?
Pare mult de lucru.
- Cât o să mă coste? - Glumești?
- E vorba de Proctor. E gratuit. - Mersi.
De altfel, știm amândoi că le-ai greși.
- Salut, Emmett. - Șerifule.
- Ai venit după astea? - Nu.
- Nu merit insigna. - Fii serios!
Nimeni n-o merită mai mult ca tine.
- Ceva de la biroul procurorului? - Mă ocup eu de el, bine?
- Ce le-am făcut acelor oameni... - O meritau.
- Nu din partea mea. - Dacă nu de la tine...
Emmett, regulile sunt una, ce e drept e altceva.
Mai e și Dumnezeu.
Dumnezeu scoate distracția din ecuație.
Slujba asta mă afectează.
Nu pot să risc să devin cel care am fost aseară.
- Ce-o să faci? - Sora mea locuiește în Florida.
O să plec acolo o vreme...
să văd cum e.
Nu-mi place să te pierd.
Poate că i-ai păcălit pe restul, dar nu și pe mine.
Cum așa?
Știu că ești un om bun.
A fost o onoare să lucrez cu tine.
Asemenea.
Frate, dă-mi niște nenorocită de morfină.
Mor aici!
Sun de o oră.
Unde dracu ați plecat toți?
Rahat!
- Într-adevăr. - Spune-i lui Proctor
că nu le-am zis nimic.
Când au ajuns la mine, știau deja totul.
Ce dracu faci? Aia e perfuzia cu morfină!
Nu mai ai nevoie de ea.
Ai fost plătit să transporți marfa dlui Proctor și să-ți ții gura.
Ai ales să vorbești cu autoritățile.
De aceea, dl Proctor mi-a zis să te informez
că nu mai e nevoie de serviciile tale.
Pleacă dracului de aici...
Ce cauți aici, Sugar?
M-ai vizitat cât am fost închis.
Îți înapoiez favoarea.
Am trecut să văd dacă ai nevoie de ceva.
Da?
Unde îți era prietenia când Hood plănuia asta?
O simplă avertizare era de-ajuns.
Hood nu mă consultă.
Da? Mi-ai fi spus dacă o făcea?
Kai...
te cunosc de când erai copil.
Poate nu suntem prieteni, dar, într-un fel, suntem încă rude.
Nu mai suntem rude.
Ai ales.
Și nu mai veni.
Kai, nu trebuie să fie așa.
Ba da.
Am iertat ce-am putut, deoarece ai fost închis pentru mine,
dar când ies de-aici, și o să ies...
o să vin după Hood.
Iar dacă stai între noi, te dobor fără să ezit.
N-ar fi trebuit să vii.
Șefu, am putea avea o problemă cu cazul lui Proctor.
Ia-ți fiul și pleacă. Nu te mai poți întoarce.
De ce mă ajuți?
Știu cum e să fii prizonierul vieții tale.
Am căutat-o pe Juliet.
N-a apărut la serviciu.
- Dar tu? - Eu am ales.
- Mulțumesc. - Du-te.
Am trecut pe la grădiniță.
Și-a luat fiul la jumătatea programului.
Directorul a avut impresia că nu se mai întoarce.
Isteață fată.
- Dar cazul împotriva lui Proctor? - N-ar fi depus mărturie.
Oricum, avem un caz mai puternic cu Longshadow.
Bună!
Are lista cu cei șantajați de Proctor pentru terenurile necesare cazinoului.
Crezi că Longshadow se va ține de cuvânt?
Vrea să scape definitiv de Proctor.
Unchiul meu va scăpa de acuzații curând.
- N-ai de ce să-ți faci griji. - Dar sunt îngrijorat.
Nu mă îndoiesc că avocații lui îl vor scăpa de acuzații.
Dar poliția are acte care-l leagă de Kinaho Moon și nu-mi permit asta.
Ar trebui să discuți asta cu el, când iese.
- De ce acum? - Ce?
Proctor... de ce acum?
- De-asta sunt aici, nu? - Nu știu de ce ești aici.
Am încercat să te definesc în mintea mea... proceduri, protocoale, legi...
N-ai răbdare pentru ele.
Rebecca, unchiul tău e de mult în joc,
dar norocul lui e pe sfârșite.
Nu cred că îl vor doborî pentru asta,
știu sigur, deoarece îi voi ajuta s-o facă.
De ce îmi spui asta?
E timpul să alegi.
De ce eu?
Îmi placi.
Mandatul specifică subsolul,
excluzând restul camerelor din casă.
Se poate argumenta că anexa subsolului,
unde au fost găsite armele,
nu era pe mandat, care, prin urmare, e invalid.
- O să țină? - Sunt 50% șanse.
Depinde de judecător.
Între timp, voi cere iar cauțiune.
Asistenta procurorului crede că poți să fugi.
Toți cei noi fac la fel, dar voi insista.
O să dureze o zi sau două.
- Dar Longshadow? - Asta e altă problemă.
- Sigur va merge până la capăt? - Părea foarte sigur.
Va trebui să vedem ce are.
Până atunci, prioritatea e să te scot de aici.
Te sun imediat ce am vești.
- Mulțumesc. - Rebecca, te aștept afară.
Ce e?
O nenorocire nu vine niciodată singură.
Te îngrijorează Alex?
Și-a ales un moment prost să facă pe viteazul.
Nu te poate ajuta Sterling cu asta?
Poate...
poate că da.
Unchiule?
Du-te acasă, Rebecca. Vorbim mâine.
Bine.
Ai alt vizitator.
Mamă!
Bună, Kai.
Pari obosit.
Nu sunt obosit,
ci doar mai bătrân.
Ce cauți aici?
O mamă aude că fiul ei e singur și are probleme.
Sunt singur de mulți ani, mamă...
de când am devenit adult.
Și eu la fel.
Tata știe că ești aici?
Tatăl tău cere căință de la toți, mai puțin de la el.
Pe măsură ce îmbătrânesc,
am din ce în ce mai puțină răbdare pentru aroganța
deghizată ca virtute.
- Și totuși, rămâi. - Și totuși rămân.
N-am fost crescută să cred că există altă cale.
Când am realizat asta singură, eram deja bătrână.
Te-am dezamăgit, Kai.
Am lăsat dogma oamenilor înguști la minte
să-ți determine soarta,
când ar fi trebuit să te protejez...
așa cum fiecare mamă din lume și-ar fi protejat copilul.
Acum te văd aici și știu
că noi te-am pus aici...
eu și tatăl tău.
Infracțiunile tale, oricare ar fi ele,
sunt infracțiunile mele.
Pot să vin iar să te văd?
Da.
Te pot ajuta?
Căpitan Julias Bonner, Poliția New York.
- Deci, n-ai venit să te rogi. - Nu.
Ajut FBI-ul.
- Unde e agentul Racine? - Nu se știe.
Poate de-asta m-au rugat să trec, să văd dacă știi tu.
Nu l-am văzut pe agentul Racine de ceva vreme.
Avea sănătatea șubredă.
Dar venea aici din când în când.
Da. Îl căuta pe fratele meu.
Să înțeleg că nici pe el nu l-ai văzut.
Dacă l-aș fi văzut, crezi că ți-aș spune?
Nu, probabil nu.
Bănuiesc că nu-mi permiți să cercetez locul.
Bineînțeles, imediat ce-mi arăți mandatul.
Ce-i cu interesul ăsta? Sigur ai alte cazuri mai importante.
Da.
Dar nu poți să-l uiți pe cel care a scăpat.
Aproape l-am prins, cu mult în urmă.
Am arestat un puști care a dat o lovitură pentru el.
Diamante.
E pentru tine.
S-a dovedit că Rabbit a anunțat spargerea.
Am încercat să întorc puștiul împotriva lui, dar era...
știi tu, loial.
Toți trebuie să trăiască sau să moară după codul propriu.
Desigur.
O zi bună, părinte.
O zi bună.
Se apropie.
Aseară intrusul, acum polițistul.
Vor ajunge aici curând.
Am sperat să fiu puțin mai puternic când îi înfrunt.
Trimiterea asasinului după ei a fost o greșeală.
Trebuia să așteptăm până erai zdravăn.
Singura greșeală a fost ratarea ei.
N-aveai cum să prevezi asta.
- Cine dracu ești? - Asistentul.
Dar intrusul?
S-a dovedit mai descurcăreț decât ne-am imaginat.
Există un număr limitat de spitale. Îl vom găsi.
- Unde? - Presbiterian, New York.
- Am fost împușcat? - Nu. Ai fost lovit de o mașină.
Trebuie să presupunem că îi va anunța.
A fost rănit grav. Poate n-o să reușească.
- De când sunt aici? - Nu știu. Am început tura la prânz.
- Sunt polițiști aici? - De ce ar fi?
I-am chemat pe toți. Vom fi pregătiți pentru ei.
Ce dracu faci? Nu poți să te dai jos.
- Unde-mi sunt hainele? - Nu poți să pleci.
- Mă vor ucide, omule. - Nu te ucide nimeni.
- Mă vor ucide. - Ai fost lovit tare. Nu poți pleca.
- Pe dracu nu pot! - Înapoi în pat.
- Putin ajutor aici! - Lasă-mă dracului!
- Regret c-ai așteptat. - E-n regulă. Abia am ajuns.
Laura, o ceașcă de cafea.
A explodat cu câteva zile în urmă.
Se zvonește că era un laborator de ecstasy.
Proctor?
Nu putem dovedi, însă da. Mulțumesc.
Am cerut o echipă judiciară DEA,
dar mai întâi trebuie să ne găsească pe hartă.
Deci, n-a fost o scurgere de gaze.
Un camion a trecut printr-un perete, apoi locul a explodat.
De ce îmi arăți asta?
Cu o zi înainte, am fost acolo cu Hood și Emmett.
Am forțat niște tipi. Am aflat că acolo fac droguri.
Hood voia să facă legătura cu Proctor, dar n-am putut.
Apoi a explodat.
Pur și simplu.
Apoi îl arestează pe Proctor pe mărturia unui informator confidențial.
Exact. Nu cred că mandatul ăla valorează prea mult.
Rahat!
Ce dracu pune la cale?
George.
O zi lungă?
În ultima vreme, doar din astea am avut.
- Bei ceva? - Nu.
Ce cascadorie ai reușit cu Consiliul!
George, acceptă înfrângerea cu capul sus.
Au votat cum le-a dictat conștiința.
Sigur ai auzit că bunul tău prieten, Proctor,
a fost arestat din nou.
Proctor nu mi-e prieten.
De fapt, iau măsuri să fiu sigur că rămâne acolo.
Poate te-am subestimat.
Însă poate și tu m-ai subestimat.
Pumnalul ăsta a aparținut străbunicului meu.
A fost dat ca totem
primului născut din fiecare generație,
când ajungea la maturitate.
Până acum, fiecare bărbat din familia mea
care a avut pumnalul, a avut ocazia să-l folosească.
Însă eu n-am fii.
Asta e ocazia ta, George?
De-asta ai venit?
Așa credeam și eu.
Greu de știut când mi-am dat seama.
Fetițele își iubesc tații.
Iar al meu era atât de iubitor, atât de grijuliu.
M-a ținut în această mică lume, și n-am avut alta cu care s-o compar.
- Ce s-a schimbat? - Copiii din școală.
Au început să mă tachineze.
Știi cum sunt copiii.
Într-o zi, întorcându-mă de la școală, am trecut pe lângă un chioșc cu ziare.
Poza tatălui meu era pe toate ziarele.
Am cumpărat un ziar și l-am citit.
M-am înțeles multe, aveam doar 11 ani, dar am înțeles destul.
Spuneau că tata a pus să fie uciși oameni.
Așa că am luat ziarul și l-am pus pe perna lui,
apoi m-am dus la culcare.
Dimineața, stătea într-un balansoar pe care-l aveam în cameră,
legănându-se și privindu-mă.
Pentru prima dată în viață, mi-a fost teamă de el.
Iisuse!
Apoi m-a luat,
m-a pus în poala lui, aproape adormită...
m-a sărutat pe frunte
și s-a legănat, înainte și înapoi,
și aproape am adormit iar.
Era tăticul meu.
Ajunge. Ai destul timp să-mi spui și restul.
- Ar trebui să plec. - Nu, nu.
Nu.
Nu, n-ar trebui.
Ești bine?
Da. Mă gândeam la Emmett.
Da.
Nu pot să cred că și-a pierdut cumpătul.
Nu cred că și l-a pierdut.
Cred că a ales conștient.
I-au rănit familia, trebuia să-i facă să plătească.
- I-am fi făcut noi. - Da, dar trebuia s-o facă el.
Cum a fost cu tine și Breece.
Există un punct în care toți am face exact ce-a făcut Emmett.
Întrebarea e, ce ne-ar pune în acea situație
în care circumstanțele sunt mai importante decât consecințele.
Mergem la serviciu zilnic, unde ar trebui să împărțim dreptate, dar...
de fapt, doar impunem niște reguli.
Însă justiția, adevărata dreptate...
e personală.
Uneori, o poți obține doar cu mâna ta.
Mă sperii când spui asta.
Tu ai vrut să fiu mai deschis.
Da, și încep să regret.
Ești singurul șerif care nu răspunde la telefon.
- Ce? - Trebuie să vii în New York, acum.
- Job? - Am probleme mari, omule.
Ușurel! Unde ești?
În spitalul Presbiterian din New York, camera 307.
- Dacă Rabbit ajunge înaintea... - L-ai găsit?
Da, l-am găsit.
- Acum o să mă găsești tu. - Am plecat.
- Ce s-a întâmplat? - Trebuie să plec.
Pur și simplu?
Nu crezi că am dreptul la o explicație mai bună?
Ba da, însă n-am timp.
Te întorci?
- Nu în seara asta. - Dar altă dată?
Nu știu.
- Atunci, nu pleca. - Trebuie.
Nu cred că mai pot face asta. Nici nu știu cine ești.
Știu.
Îmi pare rău.
Salut, Brock.
Rahat! Scuze pentru asta.
- E-n regulă. - Evident, nu așteptam pe nimeni.
- Nu-ți face griji. - Ce dracu cauți aici? E tura mea.
Trebuie să părăsesc orașul.
- Unde te duci? - N-are importanță.
- Cât timp? - Nu știu.
Ești la conducere.
Da, că ultima dată a mers grozav.
Hood.
Cine dracu ești?
Ești un om de treabă, Brock. Ai grijă de tine.
Aștepți pe cineva?
E-n regulă. Răspund eu.
Tu aștepți pe cineva?
- Hood, ce dracu e asta? - Carrie e aici?
- Vorbești serios? - Dacă e, trebuie s-o văd.
- Du-te dracului! - Gordon, e-n regulă.
- Pe dracu e! - Ce s-a întâmplat?
- Ce? - Job l-a găsit pe Rabbit.
- Doamne! Unde? - New York.
Job e rănit. Plec acum.
- Vin și eu. - Ce?
- Lasă-ne puțin. - Trebuie să plecăm.
Lasă-ne puțin. Gordon, scumpule...
- E prima ta seara în casă. - Știu, dar dacă Rabbit e...
- Nimic n-are sens. - Știu.
Dar trebuie s-o fac, să protejez familia noastră.
- Ca să avem o șansă... - Cum să avem
când el tot apare aici? Ce e cu tine?
De ce e problema ta? Nu te uita la ea. Vorbesc cu tine.
N-am timp de rahatul ăsta. Rămâi, dacă vrei.
Nu mai vorbi cu ea!
- Nu-mi întoarce spatele. - Gordon, încetează!
Iisuse Hristoase!
De câte ori o să ne distrugi viețile?
- N-are legătură cu tine. - Gordon, lasă arma.
- Nu înțelegi. - Îl protejezi?
- Nu. - Ce e asta? Vă futeți?
- Nu. - Atunci, ce e?
Dacă nu ia arma din fața mea, îl omor.
- Încetați! - Mă ucizi? Nu cred.
- Nu-mi pasă ce crezi. - Apari la ușă, căutându-mi nevasta...
Nu știi ce se întâmplă! Încetează!
- O să-ți zbor creierii! - Ultima șansă!
E tatăl Devei!
Ce...?!
Ce-ai spus?
Gordon...
O să-ți spun totul.
Dar acum trebuie să plec.
Trebuie să plec.
De ce?
Deoarece trebuie să-l ucid...
sau să mor încercând.
Am vorbit serios. Moare el sau murim noi.
Nu mă mulțumesc cu altceva.
De acord.
Așa întâmpini un prieten vechi?
- Nenorocitule! - Poți să mergi?
- De-abia. - Haide, să te luăm...
Focuri de armă la etajul trei! Cer ajutorul poliției!
Aruncă arma!
Ajutor!
Aruncă arma, acum!
Ieși și aruncă arma.
Dă-i drumul!
O să-i trag un glonț în cap.
Sunt fiica lui Rabbit.
Ești sigur că mă vrea moartă?
Gura!
Trebuie să fii foarte sigur înainte să apeși trăgaciul.
O s-o ucid.
Ba nu.
- Ce-a durat atât? - A avut un prieten.
Ce ziceți să lăsăm vorba și să plecăm dracului de aici?
- Rahat! - Să mergem.
Vreau oameni la cele patru scări.
Aveți grijă! Trăgătorul ar putea fi în clădire.
Voi doi, veniți cu mine.
Ia-o pe aici. Ne întâlnim la Reanimare.
Nenorocitul! Mișcă!
Ce dracu a fost în capul tău de-ai încercat să-l elimini singur?
Am profitat de ocazie.
Aș fi reușit dacă nu era psihopatul ăla de preot.
- Preot? - Yulish.
- Îl cunoști? - E unchiul meu.
Nu l-am întâlnit, dar tata vorbea despre el.
Am avut mereu impresia că se teme de el.
Mai ai alte rude care nu sunt maniaci ucigași?
- Mergem mâine. - Știu terenul.
- Ar trebui să vin. - Nu poți să stai în picioare.
E doar o comoție. Tu ai parte de ele zilnic.
Interiorul capului tău arată ca un tablou de Pollock.
Doar ne-ai încetini.
Nu e cine știe ce arsenal.
A trebuit să plecăm în grabă.
Pony mai vinde arme în zona asta?
Pony doar ia muie la Sing Sing.
Dar știi cine e încă în afaceri?
- Crezi? - N-am auzit să fi fost eliminat.
- Cine? - Un prieten vechi.
Folosește o definiție foarte liberală a cuvântului "prieten".
Crezi că-și amintește de mine?
Întrebarea e, vrei să-și amintească?
Oamenii tăi?
Sunt morți.
- Înseamnă că au ajuns. - Da.
Cincisprezece ani mi-am căutat fiica.
Iar acum, mă vânează.
Spune-mi, Yulish...
chiar crezi în Dumnezeu?
Da, cred.
Pentru mine...
Dumnezeu a părut mereu ceva inventat de om
pentru a nu se mai simți singur.
Iar acum...
sunt mai singur decât am fost vreodată.
N-am încredere în tine.
Mă doare-n cur.
Și, în loc să-mi doresc să existe Dumnezeu...
mă rog
ca El să nu existe.
Deoarece, dacă există...
mort sau viu,
nu-mi voi găsi pacea.
Păcatele mele mă vor urma în mormânt.
Traducerea și adaptarea Mr H.