Vi levde i en elektrisk värld. Vi använde det till allt.
Och sedan försvann strömmen. Allt slutade fungera.
Vi var inte beredda. Rädsla och förvirring ledde till panik.
De lyckligt lottade flydde från städerna. Regeringen kollapsade.
Milisen tog över, kontrollerade livsmedelsförsörjningen,-
-och hamstrade vapen.
Vi vet fortfarande inte varför elektriciteten försvann.
Men vi hoppas att någon kommer och upplyser oss.
Tidigare i Revolution ...
- Jag måste be dig att komma med oss. - Ni får inte ta honom!
- Sluta. Sluta. - Tillbaka!
Danny är borta.
Min bror Miles, är i Chicago. Han kan hämta Danny.
Varför vill Monroe ha pappa? Och dig?
Monroe trodde att din pappa visste något, och hade sagt det till mig.
Varför ljuset slocknade. Kanske hur vi får tillbaka den.
Gud vet vad de gör med Danny just nu. Du ska hjälpa mig att få honom tillbaka!
- Vi ses om två veckor i Lowell, Indiana. - Vänta, ska du gå?
- Vem är den här kvinnan egentligen? - Vi får inte tillbaka Danny utan henne.
"Jag följde efter Miles. Jag är ledsen. Charlie. "
- Det är Nora. - Jag blev arresterad. Med flit.
Jag ska stjäla prickskyttegeväret.
När fick du det? Du tänker inte sälja prickskyttegeväret, eller hur?
- Du gick med rebellerna? Du? - Vad menar du, "rebellerna?"
Vi försöker få tillbaka USA.
Ben gav mig den här.
Vi tar det till den här kvinnan, och hon gör vad, med den?
Ben sa bara att hon visste något om kraften.
- Nora, kom igen, var resonlig. - Vi har gått vidare, Miles.
Det är bara ... En vapen? Bara så där? Svårt att hitta nu för tiden.
Du borde behålla det. Använda det för att frita hennes bror.
- Rebellerna behöver det mer än vi gör. - Menar du det på fullt allvar?
- Fullblodsrebell nu. - Varför är det så svårt att förstå?
För att jag känner dig. Det är inte likt dig att kämpa för en förlorad sak.
Jag kämpade för oss, inte sant?
Är det här en privat konversation?
- Nej. - Ja.
Jag försöker bara att ta hand om dig.
Tror du verkligen att du och dina rebelliska kompisar kan återta USA?
De kommer att slakta dig.
Jag undrar om du tror på det själv, eller om du är rädd för att möta Monroe?
Du har blivit galen, Miles. Du vet det, eller hur?
Resten av världen blivit galen. Jag bara följer med.
Okej. Ett, du smiter iväg.
Och två, ska du gå till Chicago?
- Jag måste hitta min bror. - Det är, typ, 160 mil, bort.
Jag tänker inte bara sitta här.
Alla, bara sitter här.
Väntar på order som inte kommer.
- Okej, låt mig packa. - Vad-vad?
Jag följer med dig.
Nej, Bass, det gör du inte. Jag tänker inte dra in dig i det här.
Det är min familj. Mitt problem.
Och du är min familj. Det gör det till mitt problem.
Jag frågar dig inte.
Är det här din rebellbas?
Hej!
Rör dig inte.
Ta det lugnt.
Det är okej.
- Nora. Tack gode Gud. - Nicholas.
Du fick tag i geväret.
Tvivlade du på det?
Hej.
Jag heter Stu Redman.
Det där är Franny.
De är vänner till mig.
Lyssna, vi har fått stora problem. Det är väldigt illa.
Vad menar du?
Herregud.
Vad fan har hänt?
Hej, du, kan jag få lite hjälp?
Tryck här.
Jag kan inte ... Jag kan inte ...
Vi blev utsatta för en räd i morse.
Milisproviant dök upp i Chatsworth. Vi försökte att få tag i vapen,-
-men det var en fälla.
- Det kom soldater från ingenstans. - Är ditt folk inräknat?
12 döda.
- En saknas. - Saknas? Blev han fångad?
- Jag vet inte. - Du vet inte. Tänk om han blev det?
Tänk om han uppger er position?
Och vem är du?
Nick, vi kan inte stanna här.
- Vi plåstrar om människorna, och går. - Vi är inte form för att resa.
Du har inget val, kompis. Milisen kan komma när som helst.
Hörni.
Mannen är död.
Så är det att vara rebell.
Säg mig.
Var är ditt rebelläger?
Du vet väl hur svårt det är att hitta en kula, numera?
Jag menar en riktig kula.
Rökfritt krut. Kopparmantlad. Sådana saker.
Du vet, de kan inte ens göra dem.
Inte i den här medeltida kloaken.
Nej, vi måste gå och rota i skräphögar efter antikviteter.
Var är ditt rebelläger?
Ja sir, kulor är ungefär lika sällsynta och dyrbara, som diamanter.
Det är därför jag bara har en kula i pistolen,-
-utan att använda den.
Men, vi kommer dit förr eller senare, om du inte berättar var ditt läger är.
Åtta kilometer österut, vid den gamla restaurangen.
Tack. Jag uppskattar det.
Gör er redo för avfärd.
Och be männen, att inte lämna några överlevande.
S01E03 - No Quarter Översättning: ammi.
Här.
Åh, fan också. Ursäkta mig.
- Har du problem? - Vad? Nej.
Vilka eventuella problem skulle jag .. Åh, visst ja.
Det var det en gång. I din lilla skitby. Där du sköt min bästa vän med armborstet?
Ja, jag antar att det är det.
Din bästa vän mördade min far.
Vilket, låt oss vara ärliga, var nog ingen stor förlust, eller hur?
Kapten Neville?
Vad?
Om du vill se mig död, döda mig bara.
Annars, skulle jag vilja ha lite vatten, tack.
Du hörde pojken. Ge honom lite vatten.
Ja, sir!
Jag vill inte störa er lilla, eh ... Vad det nu är.
Vi behöver prata.
Ta bort dina händer.
Vi gjorde det, okej?
Vi levererade ditt dumma gevär till dina gnälliga rebellkompisar.
- Det är dags att gå. - Se dig omkring.
- De här människorna är skadade. - Du fattar inte.
De hade order att döda. Milisen kommer att jaga dem. Det är inte säkert.
- Desto större anledning att få ut dem. - Vi förväntas leta efter hennes bror.
Exakt. Det är min bror, så det är min uppgift.
Ursäkta mig?
- Hur mycket tid behöver du? - Halv timme, som högst.
- Är det ett löfte? - Skojar du.
Allt du säger ... "Vi måste hitta Danny".
Klockan tickar. Nu vill du hänga runt här, och leka amma?
Du sa att vi behövde henne för att få Danny tillbaka.
"Behöver". Det var dina exakta ord.
Eller hur?
Så stannar hon, stannar jag,-
-och du kan göra som du vill.
Så kvinnan som kan slå på strömmen igen, bor här?
Det är lite långsökt. Det håller jag med om.
Hallå!
Grace Beaumont?
Stanna.
Något är på tok.
Grace?
Det är ...
Det är ett 8-bitars minne.
I.D.E kontakt.
Processor.
Sista gången jag såg en en sådan här, var jag glad och så, så rik.
Om jag inte visste bättre, det är jag inte säker på att jag gör,-
-skulle jag säga att Grace Beaumont byggde sig en dator.
- Men det är ... - Galet.
Totalt skogstokigt. Vem skulle bygga en dator om de inte har elektricitet?
Aaron. Vi kan inte stanna. Något hände här, med Grace.
Tänk om den som gjorde det kommer tillbaka?
Vi får riskera det.
Jag måste lista ut vad som händer här.
För om Grace verkligen hade ström, och det ser det ut som hon hade,-
-vad kan ha varit viktigare?
Du kommer att bli bra.
Jag bröt den här på tre ställen. Läkte bra.
- Hur gjorde du det? - En pojke från min by.
Han var en översittare. Riktigt odräglig, faktiskt.
Han var nästan fem år äldre och 22 kilo tyngre än mig,-
-men jag lyckades ändå slå ut hans framtänder.
- Påminn mig om att inte bråka med dig. - Det ska jag.
Okej, jag tror jag fattar nu.
Fattar vad?
Det är en hövding där borta, eller hur?
Den äkta kärleken till en god man.
Är det därför du kämpar med de här amatörerna?
Ska du sabba allt för att få ett ligg?
Du uppför dig som en svartsjuk snorunge.
Något hände med dig.
- Jag satsar på att det är den killen. - Han är präst.
- Ursäkta? - Nicholas. Han är en katolsk präst.
Så du är inte hans typ.
Du, jag försöker bara förstå.
Du har rätt, okej? Jag är här för en kille.
Och det är inte Nicholas. Så lägg ner.
Fem minuter, sen sticker vi.
Vi försvinner så obemärkt som möjligt.
Vi känner inte varandra. Vi pratar inte med varandra. Håll låg profil.
Om två månader, från idag, möts vi på Bloomingtons bas.
- Ner! - Ta skydd!
Skjut!
Må Kristus, som dog för dig, erkänna dig i sitt himmelska rike.
Och njut av Guds uppenbarelse.
- Vem är din bästa skytt? - Trevor.
Upp på taket. Skjut alla som kommer inom tio meter.
Sno på, innan de får upp dörren. Okej, fixa oss lite tid.
Fader.
Charlie. Charlie.
Sam var en rar kille, men du kan inte deppa, inte nu.
Nu behöver jag din hjälp.
- Krypskytt på taket! - Skjut honom!
Tillbaka!
Vad gör du? Vi har ingen utrustning. Varken spadar eller verktyg.
Vi kan bryta av stolsbenen. Använda köksredskap. Ta vad som finns.
Stolsben? För att gräva en tunnel?
Det finns en del män där ute, okej? Förr eller senare kommer de in.
Så vi ska pallra oss härifrån.
Gå.
Sir, era order.
- Skicka in en annan man. - Sir, han mejar ner oss.
Och vet du vad han mejar ner oss med, sergeant?
Marinkårens M40-a.
Och det är anledningen till att det är olagligt för medborgarna-
-att äga skjutvapen.
Han sprutar ut fem salvor på samma tid som det tar för oss att ladda ett.
Han verkar ha mycket ammunition, fast vi vet, att det är en bristvara.
Den kommer, förr eller senare, att ta slut. Låt oss hjälpa honom på traven.
Ska vi?
Skicka in en annan man.
Ja, sir.
Toppen.
Någon som snubblar, blekmedlet träffar kaliumkloriden, sen är det ajöss.
Bokstavligen.
Nora, tror du verkligen att du kan slå Monroe?
Jag tror inte att vi kommer härifrån levande.
Du vet vad jag menar. Om du gör.
Förmodligen inte. Vi är för få.
Men varför är du här?
Jag var tillsammans med din farbror ett tag. Efter det, Frank. Han var rar.
Hade ingen aning om vem jag var. Vad jag kunde göra.
En natt tog vi en promenad. Berusade miliser stoppade oss.
De stötte på mig. Frank tänkte vara macho, och försvara min heder.
De klådde upp honom ganska rejält.
Så jag slog dem. Jag fick ta några hårda smällar, men ...
Vad hände med Frank?
Han dumpade mig. Jag tror att han var lite rädd för mig.
Jag förstår inte.
Du sa till Miles, att du anslöt dig till rebellerna för en killes skull.
Ja.
Men det var inte Frank.
Det var inte ens en kille, utan snarare ...
En liten pojke.
Jag var gravid i femte månaden den natten ...
Morgonen efter, var jag det inte.
Gud, Nora, jag är så ledsen.
Det är därför jag är här, Charlie. Vinna eller förlora.
För jag var tvungen att få det att betyda något.
Och om jag får ett barn till,-
-ska det födas i USA.
Upp och hoppa, solstråle.
Letar du efter kapten Neville? Tyvärr, han gick in till stan.
Det är bara du och jag.
Var var vi?
Visst.
Du dödade min vän.
Du, han...
- Templeton. - Okej. Okej, Templeton.
Visa honom lite respekt.
Hans namn var Templeton.
Han hade en fru, Carol.
Enorm tjej.
Men han älskade henne.
Så nu måste jag berätta för stora Carol, vad som hände.
Hon kommer att se mig i ögonen.
Och säga: "Men du gav väl tillbaka, eller hur"?
Och vet du vad jag ska berätta för henne?
"Ja, det gjorde jag.
Om och om igen".
- Vänta lite. - "Och igen".
- Kapten Neville, vill ha mig levande. - Du ska vara vid liv. Oroa dig inte.
Du bara önskar att du inte var det.
Miles, vi kan inte göra något. Låt oss bara gå vidare, okej?
Hur många kroppar har vi sett?
Som de här?
Jag förstår inte hur saker och ting kan urarta så fort.
Nå, vad förväntar du dig?
Människor är hungriga. Hungriga människor blir desperata.
Ja. Men det här?
Och ingen kommer till undsättning.
Ingen.
Hur många magasin tror du han har kvar?
Vi ska ta oss härifrån.
Måste vara trevligt att ha en tro. Får dig att känna dig säker.
Fan.
Allt är apterat.
Albert!
Har du honom?
Är du okej?
Så vad händer nu?
Jag vet inte. Gräva ut den igen, antar jag.
- Och vi har slut på ammunition. - Det här är galet.
Vi har inte tid att gräva en tunnel.
- Vad är ditt briljanta idé? - Vi slår tillbaka dem!
Det finns 50 män där uppe. Du kan inte stoppa dem.
Det var vad min pappa brukade säga. Varje gång soldaterna kom,-
-och skulle ta våra grödor och kvinnor. Han sa det nog natten de tog honom.
- Han hade rätt. Han ville skydda dig. - Han var feg!
Visa aldrig, aldrig någonsin, respektlöshet mot din pappa.
Är det uppfattat?
- Snubbeltråd. De kommer in. - Vi har fortfarande män där uppe.
Charlie!
Vänta här. Jag menar det.
Miles.
Håll er undan. Eller så dör han.
Lås dörren.
Nora, rep.
Vad handlar det här om?
Han är deras C.O.
Vi kan förhandla med honom. Hans liv mot vårt.
Miles. Det är verkligen du, eller hur?
Vem är Miles?
Känner du igen den här killen?
Åh, ni vet verkligen inte, eller hur?
Hur känner du honom?
Nå, de får reda på det, förr eller senare.
Varsågod. Berätta för dem.
Det här är Miles Matheson.
General och befälhavare över Monroemilisen.
En jävla grundare till republiken. Andre man, efter Sebastian Monroe.
Han lärde mig allt jag kan.
Miles?
- Jag ska slita av dig halsen. - Fader.
Jag trodde du var den förlåtande typen.
Kristus förlåter. Jag är inte Kristus.
Du visste, hela tiden.
Vänta lite, tog du in Miles Matheson här? Med flit?
Det här är så dramatisk.
- Kommer ni ihåg, Ett liv att leva? - Håll käften.
Du, var förbannad. Hata mig. Gör vad du måste göra.
Men vi har en större fisk, okej? Vi utväxlar honom, och kommer härifrån.
- Spelar ingen roll. - Jo, det gör det.
Som han sa, jag skrev reglerna.
Insatsreglerna har förändrats, grabben.
Monroe har förhandlat klart med förrädare.
- Du är en dålig lögnare, Jeremy. - Är jag?
Se mig i ögonen och säg att jag är en lögnare.
Så låt mig gå. Om inte. Jag har gjort upp med min Herre.
Och när mina män kommer in här och strimlar er, måste ni ...
Jag bara ... Jag är förvirrad.
- Så du känner general Monroe? - Jag vill inte prata om det, just nu.
Jag förtjänar en förklaring ...
Verkligen? Gör du? Okej. Ja.
Jag känner honom. Mycket väl.
Var du ansvarig för hela milisen?
Det var några år sen, men ja.
Så du mördade människors fäder, och drog iväg deras bröder?
Ja, Charlie! Jag dödade fäder och söner!
Och makar och ... är det vad du vill veta? Är du nöjd?
Prata inte med mig på det sättet. Jag försöker bara förstå vad som händer.
Tja, nu vet du.
Nu vet ni varför milisen inte kan stoppas. Eftersom de är mina.
Jag tränade dem.
De är brutala, smarta, och ambitiösa. På grund av mig.
Det är därför din pappa hade rätt.
När du ser dem komma, kämpar du inte. Du flyr.
Några framsteg?
Nej.
Ganska mycket som ett jävla svart hål av ingenting.
Jag hittade några kryddor. Salt. Curry.
Det är bra. Åh, det är bra.
Åh, och curry.
Jättebra.
- Du är frustrerad. - Frustrerad?
Inte ens i närheten.
Vad är all det här skiten? Och vad är den här till för?
Varför gav Ben den till mig?
- Aaron. - Det är som ...
Lucy tar någon enorm kosmisk fotboll, precis när Charlie Brown sparkar den.
Jag finns där nere.
Klara!
Nora, vi har inget val.
- Är det din plan? - Lyssna ...
Nick, om vi går utanför den dörren, kommer hälften av oss att dö.
Hälften är bättre än inget. Om du har en bättre idé ...
Det är enkelt, faktiskt, att ha en bättre idé, för tanken är hemsk.
Jag skulle hålla tyst om jag var du.
Ta det lugnt, Ers Helighet. Jag ska rädda din sorgsna röv.
Miles, hur?
Göra ett byte.
Om du låter de här människorna gå, överlämnar jag mig själv.
- Vad? - Till dig.
Miles, nej.
Det är en bra affär, eller hur?
Jag slår vad om att du skulle saluteras.
Jag vill ha geväret.
Det du sköt oss med.
Överenskommet.
Vad får dig att tro att han håller ord?
Jag har känt den här killen mycket längre än jag har känt någon av er.
- Han kommer att hålla sitt ord. - Ja? Och ditt löfte?
Du kan inte hitta Danny om du är död.
Då går vi.
De kommer att döda honom.
Han är krigsförbrytare.
Är inte du präst?
Det ändrar inte på vad han har gjort.
Tyvärr. Jag kan bara be att Herren förbarmar sig över hans själ.
Hej, mannen.
Så nu är det bara du och jag. Vad vill du göra?
Låt mig vara.
Du är väl inte upprörd fortfarande?
- Jag vet inte ... - Vad? Jag kan inte höra dig.
Nej, nej, nej, nej, nej.
- Sluta jävlas. - Jag har astma.
Jag har astma. Jag behöver ... Jag behöver ...
Hej, hej, hej, hej. Sluta nu. Hej, hej, hej!
Hej, kapten Neville ...
Rör du mig igen ...
Ska jag döda dig. Jag ska döda dig!
Förstår du mig?
Gör du?
Miles, det är jag. Du kan prata med mig.
Är det sant?
Är vad sant?
Ryktet om att Monroe vet hur du kan få tillbaka strömmen?
Det är galet, eller hur?
- Vad tror du? - Jag tycker det är galet.
Jag tror att Monroe är besatt.
Det är, typ, oroande.
Jag kan berätta något annat.
Han har inte varit sig lik, sedan du försvann.
Han är ... ja, han är argare.
Kortare stubin, du vet?
Inte som på den gamla goda tiden.
Kom nu!
Miles, nej. Kom, vi går vidare.
Du behöver inte följa med.
Bort från honom.
Det ska väl du skita i.
- Jag sa, bort från honom. - Hej. Ta det lugnt.
Här.
Om jag var du, skulle jag sticka fort som fan härifrån.
Nej.
Rör dig inte.
Miles.
Du, jag är ledsen.
Vi försöker bara hitta något ätbart.
Paret längre upp på vägen?
I det orange tältet?
Ja, det var du.
Jag trodde det.
Vi kan inte ringa polisen.
- Det går inte att sätta honom i fängelse. - Miles. Miles.
Det är över.
Vad gjorde du?
Det finns ingen annan som hjälper till. Det är bara vi här.
- Så du ska härja fritt bland killarna? - Någon måste göra något.
Eller så kommer det inte att bli någonting kvar.
Hej.
Är du okej, mister?
Tack.
Du räddade mitt liv.
- Okej, säg det. - Säga vad?
Säg att jag är ett monster. Att jag är en sopa.
Miles Matheson, general i milisen. Kom igen, jag vill höra dig säga det.
- Jag tänker inte säga det. - Varför inte?
- För jag tror det inte. - Jo, det gör du.
Varför inte?
- Du förstår inte, Charlie. - Så berätta. Jag vill förstå.
Nej, det vill du verkligen inte.
Faktum kvarstår att du räddade alla människorna, där borta.
Uppenbart finns det en del av er som fortfarande inte bryr sig ett skit.
Du har fel.
- Vill du höra ett skämt? - Ursäkta?
Du kommer att älska det.
Okej, den här killen. Billy Underwood.
Som klådde mig varje dag på lekplatsen, i femte klass, med en klubba.
Grabben var, typ, en fena på klubbor.
Och jag svor att saker skulle bli bättre. Och det blev de.
Jag växte upp.
Hade 300 anställda.
Fyra bostäder och en fru ...
Som inte brydde sig om något av dem, på något sätt.
Och slutklämmen var ...
Strömavbrottet.
När världen gick tillbaka till att vara en jätteskolgård,-
-där Billy Underwood, bestämmer-
-och jag är svag,-
-och rädd.
Vad är det?
- Aaron. - Herregud.
Det är musik.
Det är Marvin Gaye.
Hur?
Jag vet inte.