Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
Jag promenerar genom sta'n
Du följde alltid med mig hit
Och varje steg jag tar påminner om vår kärlekssvit
Hur kan jag glömma dig?
När nåt alltid finns som får mig att minnas
Alltid nåt som får mig att minnas
Att vi var ämnade
Och jag blir aldrig fri
Du är alltid en del av mig
BRB UPPKOPPLING
LADDNINGSTID
ROLO HAYNES SVARTA MUSEUM
RUNDTURERNA BÖRJAR KL. 11.00.
ROLO HAYNES SVARTA MUSEUM
- Hej. - Hejsan.
Rundturerna börjar kl. 11. Det kan bli trångt.
Vägen verkade rätt tom.
Fin dialekt. Kommer ni från Australien?
Storbritannien.
Har ni ett konstigt brittiskt namn? Esmeralda...?
Nish.
- Nish? - Nish.
Jag dömer inte. Mitt är löjligt.
Rolo Haynes. Ägare. Innehavare.
Är du säker på att du vill komma in?
- Det kan vara obehagligt. - Jag klarar det nog.
Det gör inte alla.
Jag måste titta i din ryggsäck om det går bra.
- Ja. - Man kan inte lita på nån.
Kan du gå in där? Lägg metallföremål här.
Visst.
Liten.
Ja. Den är i fickstorlek.
Det gillar jag.
Du fick väl nog av säkerhet på flyget?
Invandringspersonalen är rätt strikt.
Är allt lugnt?
Okej.
Nu kör vi.
- Är du på semester? - Pappa bor här ute.
Mamma vill ge honom en present.
Är det du?
En del av den.
- Var landade du? - I Salt Lake.
Salt Lake?
- Det verkade trevligt att köra, men jag... - Det är en lång resa för en ensam tjej.
- Jag är lite gammaldags. - Seriöst?
- Det är gammaldags. - Det är varmt som fan.
AC: n måste ha dött.
SYSTEMFEL
Ursäkta värmen. Jävla digitala system.
Lita aldrig på tekniker.
Vad är allt det här?
Riktiga kriminologiska föremål. Om det gjorde nåt hemskt är det nog här.
Se om nåt fångar ditt intresse.
Vad det än är, så kan jag berätta allt om det.
Bakom allt finns en sjuk historia.
Det gäller också huvudattraktionen. Den väntar vi med.
Många springer dit direkt och tittar inte ens på det här.
Folk ger en bara en stjärna på den jävla hemsidan...
Jag har inte bråttom. Oroa dig inte.
Okej. Ta din tid.
Det ska jag.
- Det är tekniskt. - Min bakgrund är inom neuroteknik.
Coolt.
Vad är det? Den ser ut som en frisörgrej.
Den var en av mina första souvenirer.
Den förklarar lite om huvudattraktionen. Har du hört om Peter Dawson?
Dr Peter Dawson?
Jag brukar säga att det är Dawsons Sympatiska Diagnosställare -
- och folk skriker "Du skojar!" och jag säger: "Nej, då."
De säger: "Hur fick du den?"
- Okej. - Jag jobbade inom medicinsk teknik.
Jag jobbade på St. Junipers sjukhus.
Jag hade bra villkor.
Det låg i New York City.
Forskningen ägde rum längst upp. Akuten var längst ner.
Vi blandade affärer och vård.
- Allvarligt? - Ur vägen!
Folk utan sjukförsäkring anmälde sig till gratis sjukvård -
- och gick därmed med på att delta i experimentell vård.
Jag jobbade längst upp.
- Var du forskare? - Jag var mer av en rekryterare.
- Jag är här. - Undan.
Nu.
- Nej. - Inget?
- Nej. - En gång till. Undan. Undan!
Nu.
Nej.
Hon gick på tricykliska medel. Dosen skulle ha varit högre.
Har ni tid?
Rolo Haynes från våning tio.
Ni verkar ha lite problem.
Jag kanske kan hjälpa till.
De jobbar med neuroteknik, att förbättra hjärnan, -
- neurala gränssnitt och annat roligt.
De har letat efter ett sätt att överföra kunskap.
Ett av våra team försöker överföra information mellan två hjärnor.
Det här är Kenny.
Det här är Hector.
Vänta och se.
I experimentet släppte de in Kenny i en labyrint -
- och han sprang runt där tills han kunde vägarna utan och innan.
Sen satte de på den här på honom.
Den här sändaren absorberade signaler från Kennys hjärna -
- som sen skickades till Hector.
Hector fick en synaptisk mottagare.
Hector hade aldrig satt en tass i labyrinten.
Han skulle ta emot Kennys kunskap om labyrinten -
- och kunna lösa den för första gången.
- Kunde han det? - Nej.
- Han sprang runt som en jävla råtta. - Varför berättar ni det här?
För när vi upptäckte det spillde en av våra forskare kaffe på Kenny.
Varmt kaffe spills på Kenny och han tjuter högt.
Det gör Hector med.
Vi kan inte överföra kunskap...
- ...utan fysisk känsel. - Bingo.
Det är galet. Herrejävlar.
Nåt ännu galnare
är att Hector kände det, men inte tog skada av det.
Han fick upplevelsen men inga fysiska men.
- Hur dog han? - De skar upp honom.
Tack vare Hectors uppoffring gjorde vi den här prototypen.
Det är en mottagare för mänskliga upplevelser.
Ett neuralt implantat. Det enda som finns.
- Ni tog hit mig för det. - Vad är det jobbiga med patienter?
Att förstå vad de lider av.
Hälften kan inte beskriva sina egna symtom.
De är medvetslösa, fulla eller dumma -
- eller så talar de inte engelska.
Tänk om ni kunde känna precis vad en patient känner -
- utan att få fysiska konsekvenser.
Som att läsa deras tankar.
Vad säger ni?
Dawson var ivrig att få delta i projektet.
Han ville göra det.
Processen var kort.
Den var inte omvändbar, men han var en pionjär.
Och hans dödlighetssiffror var hemska, så han behövde hjälpen.
- Gör det ont om jag rör den? - Jag tror inte det.
Den är lite fräck. Den är som en piercing.
- Det får mig att må lite bättre. - Dags att testa den.
Det är där vår hårnätsmojäng kommer in i bilden.
Satte man den på en villig person -
- skulle det absorbera fysiska förnimmelser och överföra dem till implantatet.
Vi behövde bara se om det fungerade.
Aj.
- Den här. - Houston, vi har ett mirakel.
Dawson får börja jobba med patienter direkt -
- och bygger upp ett mentalt bibliotek.
Han lärde sig hur saker kändes och kunde ställa diagnoser fort.
Han började med små frakturer på akuten och liknande saker.
Sen blev det större saker.
Stora skador, sjukdomar -
- och obotliga sjukdomar.
Dawson bet ihop och gick igenom allt.
Ett barn kommer in och har ont.
Läkarna misstänker blindtarmsinflammation.
Dawson har känt det många gånger nu, så han visste att det var nåt mer.
Han hittade sånt de inte letade efter, som blastom.
Lycka till.
Den mannen räddade liv. Det finns inga tvivel om det.
Lycka till.
- Håll kontakten. - Hej då.
Det var fint.
Dessutom, om jag får vara lite grov, -
- så var diagnosställaren praktisk i sovrummet.
Hans implantat tog även emot positiva förnimmelser.
Om hans flickvän tog på sig hjälmen -
- och han satte på implantatet... -
- kände han sina förnimmelser...
- Jag kommer! - ...och hennes förnimmelser.
Han upplevde manliga och kvinnliga orgasmer samtidigt.
Herre... Herre... Herregud. Herregud.
Jävlar.
Jag får inte nog.
Men?
- Ursäkta? - Dawson mår bra.
Det måste finnas ett men. Han mår bra, men...
Men...
Undan! Undan!
Kom igen!
En gång kommer senator Whitley in. Han föll ihop på en välgörenhetsgala.
Ingen förstod vad felet var.
- Lyft. - Jag fixar det.
Dawson kopplas upp.
- Var försiktig. - Okej.
- Jösses. - Det blir en enorm pärs.
- Pete? - Han vet inte vad det är.
- Pete? - En minut till.
Låt honom jobba.
Det är outhärdligt.
- Hjärtat stannar. - Vänta.
Sen hände det.
Pete?
Dawson var medvetslös i fem minuter.
Senatorn blev förgiftad.
Det var nåt ryskt gift.
Han var inblandad i sånt.
Men Dawson upplevde döden och klarade sig.
När man dör försvinner en hel galax av synapser.
Endorfinerna rusar.
Sen kommer det en mörk våg av ingenting bakom det.
De testade allt på honom -
- och inget var fel.
"Skakad men oskadd" skrev de.
Dagen efter var han redo igen.
Men nåt var fel.
Han gick igenom allt det utan att dö. Implantatet skadades.
Herregud.
- Jag tar lite vatten. - Okej.
Helvete.
Hans relation till smärta hade ändrats lite.
Det gjorde skitont.
Nu gillade han det.
Han begravde sig själv i jobb efter det.
Han försökte dölja det, men tack vare implantatet -
- fick han mer njutning för mer smärta.
Okej, nej. Sluta.
Sluta. Stoppord. Sluta!
- Vi skulle prova. - Vi gjorde det.
Vi testade hårdragning och strypning.
Det är inte min grej.
Jag ska nog gå.
Nej. Nej, snälla.
Förlåt.
Snälla, stanna.
Aj. Pete!
Jag går.
Det är som att äta chili.
Man anpassar sig.
En jalapeño är först för stark.
Men snart blir man beroende.
Jalapeño räcker inte längre. Men jobbar sig uppåt -
- och kommer till en Scotch Bonnet.
Dawson begär var likadant.
Snart hänger han på akuten -
- och väntar på ett saftigt olycksoffer.
Han tänker bara på nästa njutning. "Jag måste känna det."
- Kan du arkivera de här, Sarah? - Absolut.
Pete.
Du jobbar inte nu.
Pete.
Försiktigt.
Tre, två, ett.
Lyft.
Jag tar det.
Han känner det direkt.
Hon har hjärtinfarkt.
Jag vill vara säker.
Det är hjärtinfarkt, men han säger inget.
Han vinner tid.
Han vill åka på smärttåget hela vägen till Nirvana.
De måste till sist dra bort Dawson.
De gör hjärt-och lungräddning.
Hon dör, och han är som en alkoholist -
- som ser nån hälla ut en skotsk whisky och slösa bort den.
Vi räknade med biverkningar.
Vi kan stänga av det, men det tar tid.
Jag kan inte ta folk från andra projekt. Vi måste nå våra mål. Du vet hur det är.
Men vi kommer dit.
Du träffar inga patienter.
Gå hem och titta på en miniserie eller nåt.
Ingen kunde ha vetat vad som skulle hända.
Myndigheter kan nog bekräfta -
- att kroppen tillhör den försvunna meteorologen Denise Stockley.
Polisnärvaron är, som vi ser, hög.
Tidslinjen...
Dawson var hemma dygnet runt. Han hade nog abstinensbesvär.
Hon sågs senast den 15 september...
Han kunde inte ta smärta från patienter längre.
Så han började tillfoga smärta till sig själv i stället.
...för att hon kommer hem. Information från vittnen...
Han skar bort delar av sig själv i en vecka.
Ett snitt här och ett hål där.
Han visste hur långt han kunde gå utan att dö.
Men det räckte inte.
Inget räckte.
När han jobbade själv fattades det en viktig ingrediens:
Rädsla.
Amygdalan.
En liten del i hjärnan.
När man är rädd lyser den upp som missiler i natten.
Rädslan som patienterna känner när de tittar upp på taklamporna -
- och rädslan som kommer med varje stöt av smärta...
Han gillade den också.
Det kom tillsammans med smärtan och fulländade det som rödvin och en biff.
Man kan orsaka sig själv smärta men inte skräck.
För det behöver man en frivillig.
Dawson fick nästan utlösning när han hittades.
Han hade njutit av en stor cocktail av rädsla, smärta och död.
Säg att han åkte in.
Han kom till sjukhuset.
- Han hamnade i ett vegetativt tillstånd. - Bra.
Han är fortfarande där och ligger i koma.
Men de säger att han fortfarande har det där ansiktsuttrycket:
Ren lycka.
Han är fortfarande hög.
- Du skämtar. - Jag la till ståndet.
- Vilken kul berättelse, va? - Ja...
Oj, då.
Vill du ha lite vatten?
- Nej. - Det är ingen fara.
Tack så mycket.
- Varför stannade du inte där? - Jag gjorde det ett tag.
Forskningen slutade inte för att Dawson blev knäpp.
TCKR anpassade den.
Det var så digital medvetandeöverföring började.
Det kallas kakor nu.
- När de laddar upp gamlingar i molnet? - Det här var tidigare.
Då hade vi inte den virtuella verkligheten.
Det vi hade var mer organiskt. Nästan lågteknologiskt.
På vilket sätt?
Du ställer fler frågor än de flesta.
Ärligt talat så laddar min bil fortfarande. Jag har tid.
Okej. Det jag ville visa dig...
Jag jobbade med den här.
Den är... söt?
- Det är ett sorgligt föremål. - Det ser inte ut som det.
Har du haft en relation där du inte kan få ut en person ur huvudet?
- Ja. - En kille träffade en tjej.
Killen heter Jack. Tjejen...
- ...heter Jill. - Carrie.
Muffin?
- Tack. - Varsågod.
- Är du sheriff nu? - Japp.
- Är jag fången? - Ni är illa ute, sir.
Grip mig.
Hans kuk spyr upp lite bebiskräm i hennes mutta -
- och det fäster.
Snart kommer det ut en pojke.
Parker.
Boom. Nu är de en familj.
De är en vandrade reklam för framtiden. De är lyckliga.
Jag vill ta ett foto.
Jag vill ha med sjön.
- Okej. - Är ni redo?
Parker.
Vinka till mamma. Säg hej till mamma.
Carrie blir påkörd av en minibuss. Hon hamnar på St. Juniper.
Kom tillbaka till mig.
Kom tillbaka.
Åren går.
Jack pratar med henne varje vecka -
- och spelar upp inspelningar av deras son.
Hon vaknar aldrig.
Men de testade kommunikationslådan.
Det är en apparat som typ låter komapatienter svara.
Jag köpte luftfräschare. Vill du ha granskog?
Okej.
Vad säger du om färsk citrus?
Okej.
Jag spelade in när barnen sjöng. Vill du höra det?
Blinka lilla stjärna där
Hur jag undrar vad du är
Hej.
- Hej. - Kvinnan i 302, Carrie Lamasse...
Ni är hennes partner, va?
Jack?
Rolo Haynes. Jag är hjärnforskare här.
Okej.
Vi jobbar på ett intressant projekt för nån i din sits.
Vad är min sits?
Vi utforskar nåt som skulle kunna ge Carrie ett nytt liv.
Jag talar om mirakel.
Vad menar ni?
TCKR har jobbat på -
- att extrahera medvetanden från en hjärna -
- och förflytta dem till en annan.
- Vad betyder det? - Okej.
Vi använder bara 40 % av vår hjärnkapacitet.
Det finns 60 % kvar som flyter runt som en tom Airbnb.
Och...?
Med vår nya kompressionsteknik -
- kan vi få in ett helt medvetande i det oanvända utrymmet.
Jag pratar om att ta Carries medvetande från hennes kropp -
- och ta det dit.
Va? Som en röst i mitt huvud?
Som hela hon i ditt huvud.
Som en passagerare.
Hon kommer att se det som du ser.
Hon känner som du.
Hon kan leva igen.
- "Känner." Menar ni...? - Ni har en son. Parker.
- Hur vet ni det? - Om du kramar Parker känner Carrie det.
Hon kan krama er son via dig.
Hur mycket kostar det?
Ingenting.
Vi måste avliva hennes fysiska kropp, -
- men hennes organ kan transplanteras.
Hon får ge tillbaka.
- Vad säger du? - Jag måste tänka.
Carrie har tänkt.
Har du?
Vi påbörjar uppladdningen.
Nu laddar vi ner.
Hon är installerad.
Hon är hemma.
Du kan öppna ögonen, Jack.
Carrie?
Om du hör mig, berätta för Jack vad du ser.
Ett äpple. Jag ser ett äpple.
Jag hör henne.
Äpple. Hon säger äpple.
Hej, älskling.
Hej, Jack.
Ta det.
Håll i det.
Känner du det, Carrie?
Hon känner det.
Känseln ser bra ut. - Ta en tugga.
Herregud.
- Det var länge sen jag kände smak. - Känner du det?
Hon känner smaken. Jäklar.
Vi är nog klara.
- Ska vi ta in honom? - Kom in.
Är det Parker?
Han är så stor.
Herregud. Håll om honom. Håll om vår son.
Ge mig en stor kram.
Jag känner honom verkligen.
Mamma älskar dig.
Det var rörande.
Ja. Men nu kommer du att säga "men".
Inte för att vara filosofisk, -
- men hur länge kan glädje vara, realistiskt sett?
Vänd blad nu.
Du läser så långsamt.
Jag gillar att titta på bilderna.
Det är därför jag läser en serieroman.
Det är sant.
Jag måste kissa.
Jag vänjer mig aldrig.
Visst känns det bra?
Vänta. Tvättar du inte våra händer?
Våra händer?
Seriöst. Det är lite äckligt.
38-åriga Clayton Leigh dömdes i dag -
- för det hemska mordet på meteorologen Denise Stockley, -
- vars kvarlevor hittades för ett år sen.
Det här är läskigt för Parker.
Han lyssnar inte ens.
Parker! Herregud.
- Höj inte rösten. - Du gör ju det.
Älskling... Han är ett barn.
Det är allvarligt.
Nej. Jag är inte oresonlig.
Han... Nej, vänta. Nej. Lyssna på mig.
Att ha en baksätesförare fastlimmad där
är inte kul för nån i bilen.
Han har inget privatliv. Hon har ingen makt.
- Man skulle bli galen. - Precis.
Okej. Glöm det.
Fortsätt prata. Jag äter ansjovis.
Är du tyst?
Är du klar nu?
Du... Fan ta dig.
Fan.
Jag bryr mig inte.
Du pratar.
Du...
Snart kommer han, eller de, till mig -
- som om jag vore deras terapeut.
Kan du låta mig prata?
Låt mig avsluta en mening.
Hör ni. Jag ser problemet.
Det är hon.
Problemet är närhet som blir förakt.
Ni måste minska kontakten.
Hur då? Hon springer runt i mitt huvud.
Vi kan uppgradera dig, Jack.
Du får kontroll.
Tyst! - Förlåt. Fortsätt.
Om du hade förmågan -
- att pausa Carrie då och då -
- kanske det skulle bli lättare.
Gör det.
Struntsamma. Struntsamma. Gör det.
Han uppgraderades.
- Hon kan pausas. - Med den?
- Ja. - Okej.
Snart använde han den.
Så, nu glor vi på kvinnors rattar?
Säg inte nej. Jag känner ditt jävla stånd, okej?
Och han kollar in hennes röv också. Fan.
Vad då, då?
Jag har inte runkat på en månad.
Jag hindrar dig inte.
Du tittar på inifrån.
Det är som att runka inför sin mamma.
- Fan ta dig! - Okej.
Nu räcker det. Nu pausar jag dig.
Nej. Gör det inte.
Jack. Jack, jag varnar dig.
Inte okej.
Gör inte om det.
Är vi hemma?
En pumpa... Det är långt till Halloween.
Det är faktiskt i dag.
Hur länge var jag pausad?
Bara några veckor.
Kanske åtta.
Okej. Jag vet. Jag är ledsen.
Jag vet. Jag har dåligt samvete.
Jag köpte den här.
Det är ju vår årsdag.
Fan ta dig. Rövhål.
Ska jag äta min muffin eller inte?
Var är Parker?
Du tog Parker ifrån mig.
Jag vill träffa honom.
Okej.
Var är han?
Hej.
Vad har du där?
- Är det en brandbil? - Ja.
- Säg att jag älskar honom. - Hej. Din mamma älskar dig.
Va?
- Säg att jag behöver en kram. - Vet du vad?
Mamma behöver en kram.
Herregud!
Parker gjorde det hela komplicerat.
De tog ansvar för honom och försökte kompromissa -
- och diskutera som vuxna människor.
Jack pausade Carrie förutom på helgerna -
- när de tog med Parker ut som om hon hade umgängesrätt.
Göm dig.
Så där!
Okej.
Jag kommer.
Det funkade helt okej.
Ett tag.
Hej.
Vi är grannar.
- Jag flyttade just in. Emily. - Jack. Trevligt.
Men snälla...
Hör du.
- Vem är det? - Parker.
Fint namn.
Vi ses nog.
Ja.
"Vi ses nog."
Hon var snäll, okej?
Lägg ner. Jag vet när dina hormoner är i farten.
Våra nötter kokar upp en last just nu.
Jag är med vår son.
Va? Jag stötte inte på nån.
Vet du vad? Besökstiden är slut.
Nej. Jack. Gör det inte. Jack.
Jack, din jäv...!
Vänta, Parker.
Allt eftersom tiden gick blev Jack tillsammans med grannen.
Carrie tog det inte så väl.
Hon jobbar. Vi vill ha en helg.
Kan du inte vara glad?
Konstigt nog så kan jag inte det.
Du är så bitter.
Nej. Varför?
Jävlas hon?
Carrie, sluta jävlas.
Säg åt henne att gå.
- Jag... - Säg det.
Herregud.
Helgerna funkar inte.
Hon fick en timme.
Men man märker att hon är där och dömer oss.
Tidsgränsen frustrerar Carrie.
Carrie frustrerar oss.
Är Carrie pausad nu?
Okej.
Hon kan alltid raderas.
- Hur...? - Hon raderas permanent.
- Nej... Då dödar vi henne. - Inte formellt sett.
Men etiskt.
Hon är bara en kod i ditt huvud.
Det blir... som att radera ett mejl.
Nej.
Nej. Jag gör det inte.
Hon vill vara nära Parker.
Du måste kunna göra nåt.
Mina vänner -
- ni har tur.
Vi betatestar en sak.
Den gjordes för sjuka föräldrar. Det är som en souvenir för barnen.
Här.
En apa?
Den är ett minne.
- Hon kan få vara här. - Där?
Den har en mottagare -
- som den som du fick. Det är en prototyp.
Det finns en kamera här, så hon kan se Parker.
Kroppen har känselreceptorer -
- så om Parkie kramar den, så känner hon det.
Hon kan kommunicera tillbaka -
- på ett barnvänligt och kontrollerat sätt.
Jag vet inte. Jag måste tänka.
Jag säger ja.
Ja, hon har tänkt klart. Har du?
Överföringen gick fort.
Carrie visste inte vad som hände... förrän hon vaknade.
Kom igen. Du måste riva upp den.
- Jack? - Nästan.
Där ser du.
Okej. Dra ut den.
Där ser du.
Vad är det, Parker?
Apa!
Va?
Rätt cool, va?
Jack. Vad fan?
Vet du vad?
Det här... Det är en väldigt speciell apa.
- Mamma gav dig den. - Va?
Varje gång du kramar den känner mamma kramen också.
Nej. Jack. Stoppa tillbaka mig i ditt huvud.
Jack!
Apan kan prata med dig och berätta hur den känner.
Hur pratade hon?
Kommunikationen var lite outvecklad.
Det är ju en prototyp.
Jack!
Nej.
Apan älskar dig.
Vad var det?
Apan behöver en kram.
Ge apan en kram.
Apan älskar dig.
Apan behöver en kram. Apan älskar dig.
Apan... Apan behöver en kram.
- Jag tror... - Apan älskar dig.
Apan behöver en kram.
Apan behöver lite tid för att vänja sig vid läget.
Lyssna nu, din jävla slyna.
Vi kan radera dig.
Vill du det?
Kramen betyder nej.
Apan behöver en kram.
Är du en snäll leksak?
Kommer du vara en snäll leksak?
Apan älskar dig.
Det hoppas jag.
Till sist blev Parker trött på sin nya leksak.
Men barn är så.
De är otacksamma.
Apan behöver en kram.
Vänta. Det här är ett brottsmuseum.
- Vad är brottet i det hela? - Apan är brottet.
För några år sen -
- gjorde FN det olagligt -
- att överföra medvetanden till såna begränsade format.
Man måste kunna uttrycka fem känslor för att det ska vara humant.
Mänskliga rättigheter för webbkakor.
Apan behöver en kram.
Är hon kvar?
Det är olagligt att radera nån.
Tydligen.
Organisationer förde ett himla liv. Tack vare apjäveln fick jag sparken.
Jag fick ingenting från dem.
Därför startade jag museet.
Jag var tvungen att göra nåt och jag gillar dramatik.
Apan behöver en kram.
AC: n funkar fortfarande inte.
Nu har vi väntat för länge.
Är du redo för huvudattraktionen? Följ med.
Jag måste varna dig. Han är inte mannen som han en gång var.
- Ursäkta. - Vill du ha vatten?
Det är lugnt.
Han är här.
Kom igen. Du har en besökare.
Får jag presentera Clayton Leigh, meteorologmördare.
Jag vet. Han tjurar rätt mycket.
Han ser rätt patetisk ut.
Men tyck inte synd om honom. Han är en dömd mördare.
Glöm inte Denise Stockley.
Tragisk och söt.
Eller hur, Clayton?
Han tittar faktiskt på dig.
Se upp. Du kanske är hans typ.
Han är verklig.
Det är han. Det är en medveten uppladdning av honom.
Du undrar nog hur han hamnade här.
När TCKR sparkade mig var min plan att jobba med kändisars medvetanden -
- och återuppliva dem som hologram när de dog.
Det skulle bli som ett levande Madame Tussauds.
Men kändisvärlden är ett träsk.
Det finns för många rättighetsproblem.
Men dömda mördare?
De är annorlunda.
Får jag presentera mig?
- Jag heter Rolo Haynes. - Ni jobbar med teknologi.
- Det stämmer. - Kan ni kolla upp dna: t
- och bevisa att jag är oskyldig? - Det är inte därför jag är här.
Jag har ett förslag.
Vänta. Jag kan hjälpa dig -
- och din familj.
- Hur övertalade du honom? - Det krävdes inte mycket övertalning.
Du överlämnar bara rättigheterna till ditt digitala medvetande -
- ifall att det värsta händer. Jag lovar att era släktingar får intäkter.
Så om, Gud förbjude, ni skulle skickas till elektriska stolen -
- skulle er familj vara försörjd livet ut.
- Vad tyckte familjen? - De brydde sig inte.
De övergav honom direkt.
Jag vet!
- Herregud, Clay, det är din själ. - Den finns inte.
Det är en datorsimulation.
Varför behöver han då din tillåtelse?
Om jag blir benådad spelar det ingen roll.
- Och om du inte blir det? - I så fall betalar han bra.
Det håller er på fötter och ni har ett tak över era huvuden.
Nej, älskling.
Det kan vara bra.
Han blev inte benådad.
Nej, han var ju skyldig.
Det fanns ju en dokumentär.
Fejknyheter.
- Blev inte dna: t manipulerat? - Seriöst?
Det finns inga tvivel.
Dagen då han dog -
- var en rättvisans dag.
Han klagade inte.
Han var ju en pionjär.
Jag skulle suga upp hela hans medvetande.
Han skulle bli den förste dödsdömde som överlevde sin egen avrättning.
Överföringen gick perfekt.
Snart återföddes Clayton.
Hej, kompis.
Grattis till dig.
Du är i livet efter detta, så att säga.
Du ser bra ut.
Är jag ett spöke?
Om det hjälper. Visst.
Jag ska testa lite saker, okej?
Det här kan verka lite konstigt, men vänta.
SUBJEKT REDO
Vad fan?
Jag visste att det skulle vara bra att bara se fången gå runt, -
- men det skulle inte locka.
Men att dra i spaken själv?
Det är en attraktion.
- Vänta. - Okej.
- Vänta! - Tre, två, ett...
Dawsons smärtteknologi banade vägen. Det var ett återskapande -
- av hur outhärdligt elchocker känns.
Varje volt simuleras på riktigt.
Han tål inte 15 sekunder på maximal spänning.
Då förstörs hans digitala synapser och han dör.
Tio sekunder verkade vara den optimala tiden, -
- så det blev attraktionens gräns.
Okej. Vila lite.
Vänj dig vid ditt rum.
I morgon öppnar vi.
ROLO HAYNES VÄRLDSBERÖMDA SVARTA MUSEUM
I början var det svårt att få plats med alla som kom.
Snälla. Gör det inte. Snälla. Snälla.
Snälla, gör det inte.
Men det var förstås souvenirerna som lockade flest.
Det var underbart.
Varje gång nån var klar -
- fick de en medveten del av Clayton.
Det var inte en inspelning, utan en kopia av hans medvetande som upplevde smärtan.
Han var fast för alltid i det plågsamma ögonblicket.
Alltid på.
Alltid lidande.
Och du skulle kalla det -
- fickstorlek.
Sätt dig ner.
Sätt dig.
Vad då? Min dialekt?
Jag är inte britt.
Ursäkta för besvikelsen.
Vem är du?
Du utelämnade några delar av berättelsen.
Du glömde demonstrationerna.
Hans fru inledde en kampanj och fick med sig folk.
Du skulle kalla dem godhetsapostlar, men ditt rykte for illa.
Demonstranterna tröttnade efter ett tag.
När staten vägrade försöka rentvå hans namn -
- hittade de en annan orättvisa att sätta en hashtag på.
Men det här stället drogs ner i smutsen.
Vilka kom hit efter det?
Du förlorade turisterna och familjerna. Vilka fanns kvar?
Du igen, din bleka jävel?
Ensamvargar. Sadister.
Suprematins sjuka demografi.
Nej, nej, nej. Ut, ut.
De är för få. De håller inte igång stället.
Så om det dyker upp -
- nån klassisk, rik rasist som tänder på makt -
- och ger dig pengar för att få mer tid...
SUBJEKT REDO
...så får han det.
Tack.
Han var inte densamma.
Han levde inte riktigt.
Ingen ville dra spaken åt en person i vegetativt tillstånd.
Det är inte kul.
Men nån träffade honom.
Hon såg honom.
Hon stod här.
Hon såg vad du hade gjort.
Clay?
Han var som ett tamt djur.
Kände han ens igen henne?
Känner han ens igen mig?
Pappa.
Har den äran.
Mamma klarade inte av att se honom.
Hon hade hållit hoppet uppe innan.
Vet du vad hon gjorde?
Tabletter och vodka. Jag hittade henne, din jävel.
Är det varmt?
Är det fuktigt?
Dumma digitala AC.
Så lätt att hacka.
Ta aldrig emot dricka från främlingar.
Pappa lärde mig det.
Att döma av färgen på dina läppar dör du inom 30 sekunder.
Oroa dig inte.
Vi ses på andra sidan.
Hej.
Du är visst vaken.
- Grattis. Du är en pionjär. - Vad fan gjorde du?
Tydligen är det möjligt -
- att flytta ett medvetande till ett virtuellt medvetande.
Pappa ger dig skjuts.
Få ut mig härifrån, din fitt...
Jag antar att du skriker och kallar mig öknamn.
- Din... - Pappa kan inte prata.
Annars skulle han nog föra det vidare.
Din jävla slyna! Din jävla slyna!
Nu kommer du att få vara pionjär för en annan sak:
Det första dubbla barmhärtighetsmordet.
Nej, nej, nej, nej.
Jag tog bort tiosekundersgränsen.
Pappa borde släppas fri.
Du, däremot, -
- kommer att känna allt där inne.
- Vänta! - Smärtan.
- Din jävel! - Allt.
- Fan ta dig! - Jag tar en souvenir.
Nej, nej, nej, nej.
Snälla, snälla. Jag...
Alltid på.
- Alltid lidande. - Fan! Nej, nej, nej!
Hej då, pappa.
SOUVENIR KLAR
Apan älskar dig.
Gjorde jag det bra, mamma?
Ja, älskling.
Jag är stolt över dig.
Tack.
Undertexter: Heidi Schmidt